ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.09.2015 Справа № 905/946/15 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Зовнішньоекономічне підприємство «Азовімпекс»
про стягнення 115923,69 грн.
Представники сторін: від позивача: ОСОБА_1 представник за дов.; від відповідача: ОСОБА_2 представник за дов;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зовнішньоекономічне підприємство «Азовімпекс» про стягнення 65452,34 грн. основного боргу, штрафних санкцій у розмірі 16554,87 грн., 3% річних у розмірі 4521,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 10079,66 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки №27/617/06-434 від 05.02.2008 в частині своєчасної та повної оплати вартості переданого товару, у звязку з чим заборгованість відповідача становить 65425,34грн.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки №27/617/06-434 від 05.02.2008, додаткових угод до договору , специфікацій, накладних, рахунків, довіреностей на отримання товаро-матеріальних цінностей.

В судовому засіданні 03.09.2015, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 10.09.2015.

В судове засідання призначене на 10.09.2015 з»явились представники позивача та відповідача.

Позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 59452,34 грн. основного боргу, 16554,87 грн. штрафних санкцій (пені), 5809,06 грн. 3% річних 34107,42 грн. інфляційних втрат.

Заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом, подальший розгляд справи здійснюється в межах позовних вимог визначених позивачем в такій заяві.

Відповідач проти задоволення позову частково заперечує, а саме проти стягнення пені, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності на стягнення останньої та просить суд застосувати строки позовної давності ( з урахуванням уточнень до відзиву та пояснень представника відповідача в судовому засіданні). Також, відповідач у відзиві на позов вказує на фінансові труднощі, які виникли у зв»язку з проведенням антитерористичної операції та на часткове погашення боргу у серпні та вересні 2015 року.

Представники позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

05.02.2008 між Публічним акціонерним товариством «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», як постачальником (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зовнішньоекономічне підприємство «Азовімпекс», як покупцем (відповідач) підписаний договір №27/617/06-434, відповідно до умов якого постачальник зобов»язується розробити документацію в системі КМД, виготовити та поставити металоконструкції газгольдеров, відповідно до специфікацій, які є невід»ємними частинами цього договору, у строки та на умовах цього договору, а покупець зобов»язується прийняти поставлену продукцію та оплатити її.

Відповідно до п. 7.6 договору, розрахунки по договору здійснюються покупцем у національній валюті України, шляхом щомісячного перерахування грошових коштів в якості авансового платежу на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 60% суми специфікації протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку, якщо інше не буде обумовлено в специфікації до цього договору. Поповнення авансових коштів на суму 40% поставленої продукції виконується покупцем протягом 5-ти банківських днів від дати поставки продукції.

Також між позивачем та відповідачем були підписані додаткові угоди №1-14 та специфікації до договору, а яких сторони додатково узгоджували виготовлення тари, її вартість, умови виготовлення та передачі, ціну товару, строки дії договору, адреси сторін та інше

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими на те сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, (п.12.1 договору з урахуванням додаткової угоди №10).

Договір, додаткові угоди до нього та специфікація підписані сторонами, скріплені їх печатками та міститься в матеріалах справи.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу товар на загальну суму 63194,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № від 16.08.2012 на суму 20743,20 грн., № від 20.08.2012 на суму 20743,20 грн., № на суму 21708,00 грн., № на суму 20019,60 грн. та відповідними товаро-транспортними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Поставлений згідно вищезазначених накладних товар з боку відповідача прийнято уповноваженою особою, що підтверджується підписом останньої на вказаних накладних та довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей №23 від 06.08.2012

З представлених накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаних накладних здійснювались на виконання договору.

Також, позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату №288 від 16.08.2012 на суму 20743,20 грн., №303 від 20.08.2012 на суму 20743,20 грн., №330 від 29.08.2012 на суму 21708,00 грн., №342 від 31.08.2012.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі. Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач умови договору щодо оплати вартості отриманого товару у повному обсязі не виконав, доказів оплати не надав.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є змішаним договором, який регулюється положенням про договір підряду, та договору поставки.

Даний спір виник між сторонами в частині виконання зобов»язань, які випливають з договору поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, умови договору у повному обсязі не виконав, а саме не перерахував позивачу кошти у розмірі 59452,34 грн. Доказів сплати відповідач не надав.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася відповідачу вимога від 14.04.2015 з проханням сплатити заборгованість до 21.04.2015 Відповідач дану вимогу отримав 27.04.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого останній оплатив частково, станом на теперішній час заборгованість становить 59452,34грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 59452,34 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на наявність у відповідача простроченого (невиконаного) грошового зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 16554,87 грн, 3 % річних у розмірі 5809,06 грн, які нараховані за період з 03.09.2012 по 03.08.2015 по кожному рахунку окремо та інфляційні втрати у розмірі 34107,42 грн, які нараховані за період з 03.09.2012 по 08.09.2015 по кожному рахунку окремо.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема, за ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2 договору у випадку порушення строків оплати продукції, згідно п. 7.6 даного договору (при виконанні постачальником своїх зобов»язань постачання продукції і строгому дотриманні черговості). Покупець сплачує постачальнику штрафну санкцію у вигляді пені в розмірі 0,5% від вартості не сплаченої в строк продукції за кожен день прострочення, починаючи з 15-го, але не більше подвійної облікової ставки НЬУ., що діяла в період нарахування пені.

З огляду на те, що відповідач взяті на себе зобовязання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару не виконав, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена договором, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення пені з відповідача.

Перевіряючи розрахунок позивача пені, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначена остання дата виконання відповідачем грошових зобов»язань (п. 7.6 договору протягом 5 банківських днів від дня поставки), а позивачем визначена через один день від дати поставки, не вірно вирахувано кількість прострочених днів.

Отже, за розрахунком суду, пеня повинна нараховуватись на поставку від 16.08.2012 з 07.09.2012 (24.08.2012+15 днів, як передбачено договором) по поставці від 20.08.2015 з 12.09.2012 (29.08.2012 +15 днів); по поставці від 29.08.2012 з 20.09.2012 (06.09.2012 +15 днів); по поставці від 31.08.2012 з 22.09.2012 (08.09.2012+15 днів).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до положень ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Пеня нараховується за кожен день прострочення платежу і до моменту фактичної оплати, як погоджено сторонами у Договорі.

У п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 зазначено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Проте позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Донецької області 16.07.2015. Таким чином, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, який застосовується до вимог про стягнення пені, в частині нарахування пені за прострочення грошового зобов'язання повністю.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли суд визнає поважними причини пропущення позовної давності порушене право підлягає захисту.

Позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку давності не заявлено.

Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки обґрунтованих причин звернення до суду з вимогами про стягнення пені за прострочення оплати товару поза межами строку давності не наведено, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд прийшов висновку, що у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 16554,87 грн., слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних і інфляційних втрат, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначена остання дата виконання відповідачем грошових зобов»язань (п. 7.6 договору протягом 5 банківських днів від дня поставки), а позивачем визначена через один день від дати поставки, наявні арифметичні помилки.

За розрахунком суду, здійсненим за період вказаний позивачем, оскільки період визначений судом, є більший, розмір 3% річних становить 5809,06 грн., розмір інфляційних втрат становить 33471,11 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом враховано, що позивачем збільшені позовні вимоги без додаткової сплати судового збору, оскільки заява про збільшення позовних вимог подана 10.09.2015, а до Закону України «Про судовий збір» внесені зміни, які набрали чинності з 01.09.2015, яким зменшено ставки судового збору. При вирішенні питання про розмір судового збору, суд виходить зі ставки судового збору, яка діяла станом на момент подачі позову та враховує подальші зміни, які не вплинули на збільшення судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Зовнішньоекономічне підприємство «Азовімпекс» (пр. Леніна, 68 м. Маріуполь, 87500, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» ( вул. Ударників, 54, м. Дніпропетровськ, 49019, суму основного боргу у розмірі 59452 (п»ятдесят дев»ять тисяч чотириста п»ятдесят дві) грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 5809 (п»ять тисяч вісімсот дев»ять) грн. 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 33471 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 11 коп. судовий збір у розмірі 1645 (одна тисяча шістсот сорок п»ять) грн. 63коп.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 14.09.2015 .