ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа № 914/1231/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів: Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Іванюк Ю.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс, № 73 від 10.07.2015р. (вх. № 01-05/3260/15 від 16.07.2015 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.06.2015р.

у справі № 914/1231/15 (суддя Кидисюк Р.А.)

за позовом ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс, м. Львів

до Державного територіально-галузевого обєднання (далі - ДТГО) Львівська залізниця, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) Хімтек-Імпекс, м. Одеса

про поновлення коштів на особовому рахунку, стягнення інфляційних втрат та 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: не зявився (належно повідомлений).

Причини зміни колегії викладені у розпорядженнях голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р.та від 22.09.2015р., які містяться в матеріалах справи.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку із чим хід судового процессу фіксується у протоколі судового засідання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.06.2015 р. (суддя Кидисюк Р.А.) відмовлено в задоволенні позовних вимог ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс до ДТГО Львівська залізниця за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ТзОВ Хімтек-Імпекс про поновлення коштів на особовому рахунку, стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Такий висновок суду грунтується на преюдиційних обставинах, встановлених судами при розгляді спору між тими ж сторонами в господарській справі № 914/3713/14 і мотивований ст. ст. 16, 264, 625, ч. 2, 3 ст. 909, ст. 1212 ЦК України, ст. 46 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (далі - Статут), ст. 20, ч. 5, 6 ст. 306 ГК України, § 1 ст. 7 СМГС.

Судом констатовано, що списання коштів з Єдиного Технологічного центру обробки перевізних документів (далі ЄТехПД) позивача здійснювалось на підставі розрахункових відомостей (що не суперечило п. 2.2.1.1. договору № 145/06-ЦЮ), відомостей плати за користування вагонами, памяток подачі та забирання вагонів, зміст яких не був спростований належними доказами.

Щодо відмови в позові в стягненні інфляційних та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, місцевим господарським судом зроблено висновок про недоведеність позивачем перебування в зобовязальних правовідносинах з відповідачем з приводу невиконання залізницею грошових зобовязань.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду з підстав його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс оскаржило його в апеляційному порядку. Апелянт стверджує, що відповідно до § 21 р. ІІІ Правил користування вагонами у міжнародному сполученні за знаходження приватного і зданого в оренду вагона на залізниці користувача плата не нараховується. Залізниці звільняються від нарахування один одному плати за користування ними приватними іноземними вагонами.

Також позивач наполягає на тому, що вантаж зберігався всього 6435 год., а відтак залізниця зайво йому нарахувала 55 782, 92 грн. плати за зберігання вантажу.

ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс вважає безпідставним висновок місцевого господарського суду про невірно обранний позивачем спосіб захисту порушеного права, який може, зокрема, визначатись іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім цього, накопичувальні картки (які є підтвердженням обовязку по оплаті послуг за зберігання вантажу) не підписані представником позивача, що, як вважає останній, доводить неправомірність стягнення такої плати.

Щодо відмови місцевим господарським судом позивачу в стягненні суми інфляційних та річних по ст. 625 ЦК України, то в апеляційній скарзі в цій частині судове рішення не оспорюється.

У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до нього ДТГО Львівська залізниця, не погоджується із викладеними позивачем в апеляційній скарзі доводами. Відповідач, зокрема, вважає, що предмет і підстави звернення до суду з позовом по даній справі аналогічні предмету та підставам розгляду справи № 914/3713/14, за результатами розгляду якої, суд визначив, що твердження для визнання списаних коштів безпідставними і необхідність їх повернення ТОВ Транспортно-експедиційне підприємствр Галтранс є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Помилковимими, зазначає відповідач, є твердження позивача про те, що нарахування коштів залізницею здійснювалось на підставі листа Укрзалізниці, оскільки таке відбувалося на підставі Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Мінтрансу України від 23.09.2009р. № 317 (зареєстровано у Міністерстві Юстиції 15.04.2009р. за №340/16356). Не підписання відомостей плати за користування вагонами, накопичувальних карток, повідомлень про закінчення вантажних операцій представником апелянта, не може бути доказом неправомірного списання залізницею коштів з особового рахунку позивача, так як відповідачем по справі складені акти загальної форми ГУ-23. Наголошує також відповідач на підписанні без зауважень позивачем актів звірки розрахунків між сторонами, який, на його думку, також підтверджує правомірність списання коштів з ЄТехПД позивача.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як поновлення коштів на особовому рахунку, вважає відповідач не відповідає способам захисту, передбаченим в ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Також ДТГО Львівська залізниця вказує на пропуск позовної давності при зверненні до суду з позовом, оскільки лист позивача № 75 від 10.07.2014р. не відповідав вимогам ст. 29 СМГС (Угода про міжнародне вантажне залізничне перевезення), а відтак не дотримано позивачем і порядку досудового (претензійний порядок) врегулювання спорів, визначений § 1 ст. 30 СМГС.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду зробила висновок, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 цього ж кодексу, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частина 3 ст. 35 ГПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2014р. у справі № 914/3713/14 за позовом ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс до ДТГО Львівська залізниця про стягнення 183 377, 72 грн. встановлено, що 22.06.2006р. між Держадміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) та АТ Румунська залізнична група був укладений договір №145/06-ЦЮ, яким врегульовані відносини сторін за взаєморозрахунки за перевезення та послуги в міжнародному вантажному залізничному сполученні (п. 1.1.). Розрахунки за користування вантажними вагонами здійснюються на підставі розрахункових відомостей по формі додатку 3 і 4 до договору на умовах і по ставках ППВ (п. 2.2.1.1.). Додатковою угодою №6 від 17.12.2012р. передбачено, що у випадку експлуатації власних вагонів Укрзалізниці по прямим угодам про організацію перевезення вантажів в міжнародному сполученні, вагонними компаніями Укрзалізниці і експедиторами, вантажовідправниками або вантажоодержувачами (як резидентами України, так і резидентами Румунії) АТ Румунська залізнична група звільняється від плати за користування цими вагонами. Відповідно до § 9 розд. ІІ ППВ, вагони залізниці, здані нею в оренду третій особі, повинні бути приписані як приватні вагони на ім'я орендаря і відповідно позначені (п. 9.4.). Відповідно до розд. 2 пар. 9 п. 9.7. ППВ (додаток №3) за знаходження приватного і наданого в оренду вагону на дороги-користувачі плата не нараховується.

При розгляді справи № 914/3712/14 було надано оцінку листу ТОВ «Хімтек-Імпекс» від 02.12.2014р. № 260, у якому констатується факт надання цьому товариству вагонів компанією Liant на підставі договору транспортного експедирування, що в силу ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення для даного господарського спору.

Посилання відповідача на ту обставину, що сторони у справі не є сторонами цього договору, а відтак, такий договір не регулює їх відносин, не заслуговує на увагу враховуючи, що цим договором на централізованому рівні врегульовані відносини Укрзалізниці та АТ Румунська залізнична група в інтересах невизначеного кола суб'єктів, у т.ч. орендарів та орендодавців вагонів, які приймають участь у міжнародному вантажному залізничному сполученні. Водночас, за диспозицією ст. 119 Статуту залізниць, у разі знаходження у українських вантажовласників та портів під навантажувально-розвантажувальними операціями вагонів, що належать іншим державам, відповідна українська залізниця має право на відшкодування (компенсацію) за рахунок цих вантажовласників (портів) витрат, що були понесені саме нею (залізницею) у зв'язку з оплатою іноземній залізниці користування іновагонами, при умові, що ці витрати були нею дійсно понесені.

В додатку 10 до § 7 ст. 6 СМГС зазначено, що вагони допускаються до міжнародного перевезення за умови, що вони відповідають нормам діючих правил. На вагонах повинні бути нанесені знаки і надписи про власника або орендатора вагона, станція і дорога приписки. На вагонах повинна бути нанесена велика буква Р.

Разом з тим, § 8 розділу Записи в накладній додатку 10 до § 7 ст. 6 СМГС вказується, що відправник зобовязаний вказати в графі Наименование груза накладної СМГС зокрема таке: - при предьявлении к перевозке груженого вагона: Приватний вагон. Собственник... или Вагон, сданый в аренду. Арендатор.

Позивач не спростував доводів залізниці щодо вищеописаних обставин у цій господарській справі.

Позивач, посилаючись на безпідставність стягнення з нього плати за користування іновагонами, доказів на підтвердження своїх посилань з цього приводу не навів.

15 січня 2009р. ДТГО Львівська залізниця та ТзОВ транспортно-експедиційне підприємство Галтранс уклали договір №201 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, який відповідно до його п. 1.1. регламентує відносини сторін по наданню послуг, повязаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги на умовах попередньої оплати.

Пунктами 2.1. 2.3. зазначеного договору визначено, що залізниця зобовязалась здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги замовнику при умові попередньої оплати ним тарифу, зборів запланованих перевезень та послуг. Надання залізницею послуг здійснюється на підставі належно оформлених планів та заявок. Здійснювати своєчасне, якісне перевезення вантажів та їх збереження відповідно до ст. 22 Закону України Залізничний транспорт. За цим договором відповідач зобовязався здійснювати перевезення та надавати додаткові послуги позивачу при умові попередньої оплати ним тарифу зборів запланованих перевезень та послуг. Розрахунок провізних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Тарифного керівництва №1 з врахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця через ТехПД відкриває для позивача особовий рахунок з присвоєнням відповідного коду платника та вантажоодержувача. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок замовника.

Позивач ж відповідно до умов вказаного договору виступає платником за перевезення вантажів та/або вантажовідправником / вантажоодержувачем (п. 3.1. договору). Крім того, відповідно до пп. 3.3.1 договору замовник зобов'язався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів авансом в сумах, відповідних до обсягу запланованого перевезення на рахунок ЄТехПД.

Розмір оплати та періодичність її внесення визначається замовником виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів (п. 4.1. договору). У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів. По закінченні кожного місяця залізниця через ЄТехПД надає замовнику витяг з його особового рахунку і податкову накладну (п. п. 4.2., 4.3. договору).

Залізниця несе відповідальність перед замовником за списання сум з його особового рахунку за документами, що не мають відношення до перевезень замовника. У разі виявлення такого залізниця негайно відновлює неправильно списану суму на особовому рахунку замовника. (п. 5.1. договору). Таким чином, сторони визначили спосіб захисту порушеного права клієнта залізниці саме шляхом відновлення списаної суми на особовому рахунку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї норми права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, твердження залізниці про невірно обраний спосіб захисту порушеного права є безпідставними, а доводи апелянта про вірно обраний спосіб захисту відповідно є підставними.

Відповідно до наявних у матеріалах справи накладних СМГС №№531006, 10.05.2014р. на станцію Вадул-Сирет прибуло 26 власних іновагонів (перевізник ГФР), станція відправлення Говора Румунія відправник Чієк Сполка Аксижна Румунія із вантажем сода кальцинована, з яких:

- 8 вагонів №№ 53, 82, 71, 44, 87, 30, 15 відправка № 100813, 83 відправка № 100812 станція призначення Вадул-Сірет, одержувач ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс, платник по УЗ ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс (код 7362445);

- 3 вагони №№ 46, 97, 76 відправка № 100814 станція призначення Нікель Побужський Одеської залізниці, одержувач ООО Побужський феронікелевий комбінат, платник по УЗ ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс (код 9417118);

- 8 вагони №№ 57, 53, 21, 51, 35, 83, 36, 60 станція призначення Костопіль Львівської залізниці, одержувач ЗАТ Костопольський завод скловиробів, платник по УЗ ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс (код 9323947);

- 7 вагонів №№ 91, 38, 46, 4, 01, 91, 53 відправка № 100816 станція призначення Клевань Львівської залізниці, одержувач ПАТ Консюмер ОСОБА_4, платник по УЗ ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс (код 9323947).

10 травня 2014р. о 09-29 год. вагони затримані в очікуванні розмитнення, про що складено акти загальної форми ГУ-23 №№ 199-202, а 12.05.2014р. о 22.00 год. вагони розмитнені, про що складені акти загальної форми №№203-206.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. N 113 (зареєстровано у Міністерстві Юстиції 15.03.1999р. за N 165/3458) у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті який підписується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше, як двома особами.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що з його сторони накопичувальні картки (які є підтвердженням обовязку по оплаті стягненої за зберігання вантажу суми) не підписані, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього плати за користування вагонами та використання вагонів для зберігання вантажу.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. № 334 (зареєстровано в МЮ 08.07.2002р. за № 567/6855) акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, при відмові вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); затримці вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Жодних заперечень про складені акти зі сторони позивача не викладені.

Матеріали справи містять повідомлення позивача про необхідність підписання відомостей плати за користування вагонами, накопичувальних карток, повідомлень про закінчення вантажних операцій.

Згідно пам'яток на подачу вагонів ГУ-45 №№47, 48 вагони були подані під вивантаження 12.05.2014 р. о 22:00.

29 травня 2014р. на виконання замовлення ТзОВ Транспортно-експедиційне підприєство Галтранс та ТзОВ Хімтек-Імекс на станцію Вадул-Сірет вагони призначенням Нікель Побужський Одеської залізниці, Костопіль, Клевань Львівської залізниці по старим документам (накладним СМГС) були переадресовані на станцію Вадул-Сірет. Згідно пам'ятки на забирання вагонів ГУ-45 №61, дані навантажені вагони 30.05.2014р. о 6:30 забрані для переадресування та подані згідно пам'ятки на подачу вагонів ГУ-45 №59 о 12:10 на вивантаження.

Після переадресування та вивантаження вагони призначенням Вадул-Сірет забрані по пам'яткам ГУ-45: №56 вагон 15 вивантажений 21.05.2014р. о 08:00; №61 вагон 83 вивантажений 27.05.2014р. о 23:10; №73 вагон 53 вивантажений 04.06.2014р. о 10:40; №77 вагони 82 та 71 вивантажили 06.06.2014 р. о 20:50; №83 вагон 44 вивантажили 13.06.2014р. о 21:00; №86 вагон 87 вивантажили 19.06.2014 р. о 00:20; №73 вагон 30 вивантажили 04.06.2014р. о 10:40. Вагони призначенням станція Костопіль Львівської залізниці по пам'яткам: №64 вагони 57, 60, 53, 21, 51, 35, 36 вивантажили 30.05.2014 р. о 13:10; №70 вагон 83 вивантажили 02.06.2014 р. о 17:10. Вагони призначенням станція Клевань Львівської залізниці по пам'яткам №64: 91, 01, 38, 46 вивантажили 30.05.2014р. о 13:10; №72 вагон 47 вивантажили 04.06.2014р. о 10:30; №75 вагон 91 вивантажили 05.06.2014р. о 18:40; №76 вагон 53 вивантажили 06.06.2014р. о 01:10. Вагони призначенням станція Нікель Побужський по пам'яткам №64: 76, 97, 46 вивантажили 30.05.2014р. о 13:10.

На підставі пам'ятки подачі і забирання вагонів, по відомостях плати за користування вагонами станцією Вадул-Сірет нараховано та стягнено ЄТехПД позивача кошти за користування вагонами в сумі 128389 грн. з коду 7362445: відомість плати №21050001 - 2528,70 грн., №29050002 - 4270,10 грн., №30050004 - 801,20 грн., №30050005 - 69280,40 грн., №03060008 - 5781,50 грн., №05060009 - 6241,40 грн., №05060010 - 12482,80 грн., №06060011 - 6592 грн., №06060012 - 6657,60 грн., №07060013 - 13753,30 грн.

Окрім того, позивачу, відповідно до поданих на вимогу суду апеляційної інстанції, накопичувальних карток з коду 7362445 нараховано та стягнуто кошти за зберігання вантажу плату в сумі 132332, 50 грн. відповідно до розділу 3 п. 2.1.Тарифного керівництва № 1: накопичувальна картка: № 30050296 2839, 30 грн. (зберігання 51850 т., 10 діб); № 30050297 3774, 9 грн. (зберігання 40550 т., 17 діб); № 31050299 68825, 7 грн. (1442, 7 переадресування вантажів Р 3 п. 8.1 Збірника тарифів, 67289, 1 грн. (зберігання 614400 т., 20 діб), 89, 4 заповнення документів Р 3 п. 10, 4,5 грн. повідомлення одержувача Р 3 п. 10; № 05060328 5050, 50 грн. (зберігання 40,1 т., 23 доби); № 05060329 7159, 9 грн. (зберігання 52, 3 т., 25 діб); № 05060330 14245, 80 грн. (зберігання 104, 06 т., 25 діб); № 07060331 7432, 00 (зберігання 52, 2 т., 26 діб); № 07060332 7531, 70 грн. (зберігання 52, 9 т., 26 діб); № 07060333 15472, 7 грн. (зберігання 104, 65 т., 27 діб).

Таким чином, доводи апелянта про нарахування залізницею коштів на підставі листа Укрзалізниці є безпідставними. Як досліджено судами, в накопичувальних картках є посилання на Тарифне керівництво № 1.

Договір перевезення вантажу укладено саме на умовах СМГС.

Спірні відносини у даній господарській справі виникли у залізниці саме з резидентом України (позивачем), а не з Румунською стороно (нерезидентом).

Відповідно до ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Статтею 315 ГК України визначено, що спори повязані з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок предявлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин. До такого законодавства належить Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка передбачає досудовий претензійний порядок врегулювання спорів, обовязковий для дотримання.

Оскільки перевезення по даній справі здійснювалось у міжнародному залізничному вантажному сполученні, то для даної категорії перевезення застосовуються положення СМГС, яка діє з 01.11.1951 року і є чинною для України в силу приєднання України у 1992 році до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини між залізницею (відповідачем) та позивачем врегульовані укладеним між ними договором № 201 та СМГС.

Такий висновок зроблено судами на підставі обставин справи, які носять преюдиційний характер для даної справи, і в силу приписів наведених вище норм права.

Відповідно до § 1 ст. 30 СМГС право пред'явлення позову, яке засновано на договору перевезення, належить тій особі, яка має право пред'явити претензію до залізниці. Позов може бути пред'явлено лише після заявлення претензії у відповідності до ст.29 цієї угоди, тобто по вимогам, які випливають з СМГС дотримання досудового претензійного порядку є обовязковим.

Параграф 3 статті 29 СМГС передбачає, що претензії про повернення сум, сплачених по договору перевезення, можуть бути заявлені тією особою, яка здійснила даний платіж, і лише до тієї залізниці, яка стягнула ці суми.

У § 1 ст. 31 цієї ж угоди визначено, що претензії и позови відправника чи одержувача до залізниці за договором перевезення, а також вимоги і позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитків можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Вказані в § 1 статті 31 СМГС терміни обчислюються, зокрема, для претензій про додаткову плату або для претензій про повернення провізної плати, додаткових зборів, штрафів або для претензій, пов'язаних з виправленням розрахунків унаслідок неправильного вживання тарифів, а також помилок при начисленні платежів, - з дня сплати або, якщо сплата не була вироблена, з дня видачі вантажу (п. 3 § 2 ст. 31 СМГС).

Дата початку перебігу терміну давності в строк не включається.

Параграфом 3 цієї норми права визначено, що пред'явлення відправником або одержувачем до залізниці письмової претензії, оформленої відповідно до статті 29, перериває перебіг термінів давності, передбачених в § 1 ст. 31 СМГС.

Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли залізниця повідомила заявнику про повне або часткове відхилення його претензії; днем відхилення вважається дата, вказана на поштовому штемпелі пункту відправлення, або день, в який заявник своєю розпискою підтвердив здобуття повідомлення про відхилення. Якщо претензія залишена без відповіді, то перебіг строку давності поновлюється з моменту закінчення терміну, встановленого в § 8 ст. 29 СМГС.

Подання доказів про відправлення претензії на залізницю або про відповідь на неї і про повернення документів або про повернення часткової заяви про претензію відповідно до§ 7 ст. 29 покладається на сторону, яка посилається на ці факти. Повторні претензії, які за змістом відповідають попередньо пред'явленим не переривають перебігу строку давності, передбаченого § 1 ст. 31 СМГС.

Претензії і вимоги, по яких пройшов термін давності, не можуть бути пред'явлені також і у вигляді позовів (§ 4 ст. 31 СМГС).

В матеріалах справи наявна претензія позивача № 75 від 10.07.2014р., адресована відповідачу, у якій ТзОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс просить повернути на особовий рахунок в ЄТехПД 153 113, 76 грн. безпідставно нарахованих та стягнених коштів за зберігання вантажу у вагонах. Також в справі знаходиться відповідь відповідача на цю претензію за вих. № МЮ 5154/П-5-2014 від 27.08.2014р. про відхилення вимог позивача.

Доказів, коли відповідач повідомив позивача про розгляд претензії в справі немає, як і доказів з підтвердженням поштовим штампелем пункту відправлення чи з розпискою відповідача в отриманні претензії (§ 8 ст. 29 СМГС).

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наявності відповіді на претензію, яку відповідач не повернув у відповідності до п. 4 § 7 ст. 29 СМГС не пізніше 15 днів з дня її отримання позивачу, а розглянув ї по суті заявлених вимог і відхилив її, вважає безпідставними твердження відповідача про недотримання досудового врегулювання спору і пропуск позовної давності позивачем для звернення до суду. (ст. ст. 30, 31 СМГС).

Стаття 46 Статуту встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються відповідними Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 119 Статуту визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань

Правила зберігання вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N 644 (зареєстровано в Міністерстві Юстиції 24.11.2000р. за N 866/5087) установлюють, що збір за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється з моменту затримки.

Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів (контейнерів) на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, у відповідності до Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів).

Відповідно до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N 644 (зареєстровано в Міністерстві Юстиції 24.11.2000р. за N 864/5085) отримані гроші ТехПД заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списання грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця відображає в особовому рахунку використання вантажовласником коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, а також штрафів на підставі відповідних документів, що визначено у п. 3.2. цих же Правил.

Пунктом 3.4. зазначених вище Правил на вимогу вантажовласника проводиться звірка розрахунків між ним і залізницею, результати якої оформляються актом.

Сторони в договорі № 201 п. п. 3.4, 4.4. погодили обовязковість складення акту. Так, замовник зобовязався направляти в залізницю уповноваженого представника не рідше одного разу в місяць для проведення звірки розрахунків по довору і складання акту взаємозвірки з підписами обох сторін. Залізниця ж не рідше одного разу в місяць через ЄТехПД повинна проводити звірку розрахунків з участю уповноваженого представника замовника, результати якої оформляються актом, який від імені залізниці підписується начальником ЄТехПД.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що при звірянні сторонами розрахунків згідно особового рахунку № 7362445, були підписані без зауважень акти звірки розрахунків між ЄТехПД ДТГО Львівська залізниця та ТОВ ТЕП Галтранс. Позивач також шляхом підписання актів звіряння розрахунків підтверджує правомірність списання коштів в тому числі нарахованих за травень-червень 2014р. станцією Вадул-Сірет. Такі обставини свідчать про те, що позивач визнав правомірним списання коштів з його особового рахунку за надані в травні-червні 2014 року залізницею послуги.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, відтак, в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 16.06.2015р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на ТОВ Транспортно-експедиційне підприємство Галтранс.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.10.2015р.

Головуючий - суддя: Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.