РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №910/22543/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
ДоОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Силует»
Простягнення 70 918,78 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Земляна О.О. - дов. № 980 від 10.09.2015 року; Касянчук Л.М. - дов. № 68 від 02.10.2015 р.;

від відповідача: Білокурова Т.Ф. - дов. № 129 від 22.09.2015 року; Ленчук А.Л. - дов. № 130 від 22.09.2015 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Силует» про стягнення 70 918,78 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2015 року було порушено провадження у справі № 910/22534/15 та призначено справу до розгляду на 02.10.2015 року.

Представник позивача 22.09.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні 02.10.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача 29.09.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні 02.10.2015 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів, суд відклав розгляд справи до 19.10.2015 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.10.2015 р. надав усні пояснення по справі, в яких підтримав подане ним через канцелярію суду клопотання про витребування доказів.

Представник позивача підтримує подані до початку судового засідання пояснення по справі, а також надав усні пояснення з приводу поданого відповідачем клопотання про витребування доказів, в яких заперечив проти його задоволення.

У судовому засіданні 19.10.2015 р. на підставі статті 77 ГПК України оголошено перерву до 26.10.2015 р.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.10.2015 р. подав письмові заперечення проти позову та клопотання про відкладення розгляду справи до надання відповіді Київського територіального відділення Антимонопольного Комітету України на лист ОСББ «Силует».

Представник позивача у даному судовому засіданні надав усні пояснення, в яких заперечив проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом було розглянуто та відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на те, що результат відповіді Київського територіального відділення Антимонопольного Комітету України на лист ОСББ «Силует» не впливає на вирішення справи по суті.

Представник позивача 23.10.2015 р. через канцелярію суду подав докази для долучення до матеріалів справи, а в судовому засіданні 26.10.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 26.10.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2002 р. між ВАТ «АК «Київводоканал» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал») (постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Силует» було укладено договір № 00314/4-03 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого позивач зобов'язався забезпечити абоненту постачання питної води та приймання від нього каналізаційних стоків, а абонент - сплатити за вищезазначені послуги на умовах, визначених цим Договором, та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 № 65 (далі - Правила користування), які втратили чинність 18.10.2008 р. у зв'язку з набуттям чинності Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 № 190 (надалі Правила № 190).

Пунктами 3.1, 3.7 Правил № 190 передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник зобов'язаний:

- забезпечувати постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82;

- приймати каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Пунктом 2.2 договору сторони узгодили, що абонент зобов'язаний:

- сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього Договору;

- відповідати за збереження водолічильників, водомірних вузлів, санітарний стан водомірного вузла і т.д.;

- мати резерв водолічильників для негайної заміни вибувших із ладу приладів. При відсутності водолічильників або неможливості зробити ремонт існуючих абонент зобов'язаний придбати новий водолічильник в строки встановлені постачальником;

- при зміні своїх реквізитів повідомляти про це постачальника у 7-ми денний строк.

Відповідно до пункту 3.1 договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Умовами п. 3.3 договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапили у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Згідно з пунктом 2.3 договору абонент в кінці кожного місяця направляє до постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення) за останній місяць для проведення звірки розрахунків з постачальником та підписання відповідного акту.

У відповідності до положень пункту 3.4. договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (п. 3.5. договору).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту підписання його сторонами.

Позивач зазначає, що за договором № 00314/4-03 відповідачу було надано послуг з водопостачання та водовідведення у період з липня 2012 р. по червень 2014 р. на суму 84 782,10 грн. з яких сплачено 30 779,08 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 54 003,02 грн.

З доданого до позовної заяви розгорнутого розрахунку позовних вимог вбачається, що спірна заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з період з липня 2012 р. по червень 2014 р. у розмірі 54 003,02 грн. обліковується позивачем за кодами 3-50293 (питна вода на підігрів та стоки).

При цьому, заборгованість по питній воді, що йде на підігрів становить 36 759,49 грн., а по стокам 17 243,53 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставку питної води на підігрів та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 54 003,02 грн. основного боргу, 8 502,02 грн. інфляційних втрат, 3 009,31 грн. три відсотки річних, 4,13 грн. пені та 5 400,30 грн. штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Закон України «Про питну воду та питне водопостачання» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою.

В статті 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто стаття 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Згідно з пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (далі - Правила), розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом). При цьому, вода питна - вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. На сьогоднішній день в Україні вимоги до якості питної води встановлені Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 вказаних ДСанПіН 2.2.4-171-10, вода питна, призначена для споживання людиною (питна вода), - вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу - водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

Таким чином, відповідач є споживачем послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10, та водовідведення (згідно із Законом - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до пункту 3.1 Правил встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно з п.3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопо стачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мініс терства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Тобто, змістом наведеного пункту Правил №190, визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем теплового пункту.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву.

Крім того, в пункті 3.1. договору зазначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником.

Проте матеріали справи № 910/22543/15 не містять доказів в підтвердження реєстрації ПАТ «АК «Київодоканал» водолічильників Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Силует» для споживання відповідачем питної води для підігріву.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач належними та допустимими доказами не довів суду обов'язок відповідача сплачувати кошти за спожиту питну воду для підігріву по коду 3-50293, у зв'язку з чим підстави для стягнення з останнього 36 759,49 грн. відсутні.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 17 243,53 грн. заборгованості по стокам гарячої води, то суд вважає обґрунтованою до стягнення суму у розмірі 8 104,30 грн. з огляду на наступне.

Умовами п. 3.3 договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначаються за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапили у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.

Судом встановлено, що в будинках ОСББ «Силует» по вулиці Бальзака, 52/22 водолічильники встановлені, повірені, а також зареєстровані: холодної води в ПАТ «АК «Київводоканал» і гарячої води в ПАТ «Київенерго».

Показники лічильника гарячої води використовуються ОСББ «Силует» для розрахунків за водовідведення гарячої води згідно наданих ПАТ «Київенерго» звітів використання гарячої води по їх лічильникам.

Судом було перевірені надані позивачем та відповідачем відомості обліку споживання теплової енергії, які складені та підписані ПАТ «Київенерго» та ОСББ «Силует», відповідно до яких судом було встановлено, що позивачем у своєму розрахунку зазначено більший об'єм стоків гарячої води, ніж те вбачається зі звітів використання гарячої води по лічильникам ПАТ «Київенерго».

Враховуючи зазначене, судом було здійснене власний розрахунок вартості наданих послуг по стокам гарячої води з урахуванням об'ємів показників звітів використання гарячої води по лічильникам ПАТ «Київенерго».

Для визначення вартості послуг з водовідведення гарячої води судом використовувався тариф, встановлений розпорядженням виконавчого орану Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) № 858 від 31.05.2011 р.

Відповідно до розпорядження виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 858 від 31.05.2011 р. вартість водовідведення гарячої води при наявності квартирного або будинкового засобу обліку гарячої води з оплатою не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, становить 1,38 грн., а після 20 числа - 1,52 грн.

Судом було здійснено перерахунок вартості наданих послуг з водовідведення гарячої води з урахуванням об'ємів визначених у звітах використання гарячої води по лічильникам ПАТ «Київенерго», тарифу вставленого розпорядженням виконавчого орану Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) № 858 від 31.05.2011 р. та враховуючи проплати проведені відповідачем, згідно якого на момент вирішення даної справи борг відповідача перед позивачем за надані послуги становить 8 104,30 грн.

При цьому при здійсненні перерахунку вартості наданих послуг з водовідведення гарячої води судом було враховано, що вартість водовідведення гарячої води при наявності квартирного або будинкового засобу обліку гарячої води з оплатою не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, становить 1,38 грн., а після 20 числа - 1,52 грн. У зв'язку з тим, що оплата за період з липня 2012 р. по травень 2013 р. та червень 2014 р. була здійснена після 20 числа, то судом при визначенні вартості наданих послуг застосовувався тариф - 1,52 грн.

Крім того, твердження відповідача про те, що заборгованість за період з серпня 2012 р. по травень 2013 р. повністю погашена ОСББ «Силует» спростовуються наявними в матеріалах справи документами, зокрема, в зазначений період позивачем було відведено гарячої води на суму 15 952,16 грн. (з урахуванням здійсненого судом перерахунку), а у відповідності до платіжного доручення № 2 від 17.01.2015 р. відповідачем було погашено заборгованість у розмірі 8 250,91 грн. Таким чином, вартість наданих послуг значно перевищує суму погашеної заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, обґрунтованою до стягнення сумою є сума у розмірі 8 104,30 грн.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 8 502,02 грн. інфляційних втрат та 3 009,31 грн. 3 % річних.

З огляду на те, що судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми боргу за питну воду для підігріву (код 3-50293), то підстави для нарахування інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних на зазначену суму також відсутні.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням умов Договору та Порядку розрахунків встановленого в договорі, здійснених проплат та прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково в сумі 1 005,48 грн. та 572,92 грн. відповідно.

Також позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, керуючись пунктами 4.2 та 4.1 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 4,13 грн. пені та 5 400,30 грн. штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

У відповідності до п. 4.2. договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з огляду на те, що у період за який позивач здійснив нарахування пені було відсутнє прострочення виконання зобов'язання за надані послуги.

Здійснивши перерахунок штрафу з урахуванням наявної заборгованості, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню у розмірі 810,43 грн.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Силует» (місцезнаходження: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 52/22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1а, ) 8 104 (вісім тисяч сто чотири) грн. 30 коп. основного боргу, 1 005 (одну тисячу п'ять) грн. 48 коп. - інфляційних втрат, 572 (п'ятсот сімдесят дві) грн. 92 коп. три відсотки річних, 810 (вісімсот десять) грн. 43 коп. штрафу та 270 (двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

02.11.2015 року

Суддя Спичак О.М.