ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" листопада 2015 р. Справа № 926/1209/15
За позовом публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ

до ОСОБА_1 сільського споживчого товариства, смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області

про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 134384,43 доларів США

Судді Т.І. Ковальчук (головуючий)

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Представники:

Позивача Дронь В А., дов. № 02-36/1464 від 09.06.2014 р.

Відповідача не зявився

Третьої особи залишив судове засідання

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача як поручителя про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 134384,43 долари США (що в еквіваленті становить 3017149,61 грн.), у тому числі 60415,47 доларів США (що в еквіваленті складає 1356425,78 грн.) за кредитом, 50135,64 доларів США (що в еквіваленті складає 1125626,80 грн.) за відсотками, 8475,05 доларів США (що в еквіваленті складає 190278,70 грн.) пені за несвоєчасне повернення кредиту та 15358,28 доларів США (що в еквіваленті складає 344818,33 грн.) пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач згідно з договором поруки № 334/1 від 08.12.2006 року поручився за виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту № 334 від 08.12.2006 р. щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій у визначених договором строках та порядку й, оскільки позичальник ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором кредиту не виконав, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і відповідач як поручитель відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що й боржник.

Провадження у справі порушено ухвалою від 17.07.2015 р., до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 04.08.2015 р. за участю представників сторін і третьої особи, позивача зобовязано надати додаткові необхідні для вирішення спору документи і розрахунки, відповідача зобовязано надати відзив на позов та докази на його обґрунтування.

04.08.2015 р. надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 ССТ на позов, у якому позовні вимоги відхилено з посиланням на те, що кредитор (позивач) не повідомляв відповідача про невиконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за договором кредиту, позивач без згоди поручителя збільшив відсоткову ставку за договором кредиту, що є збільшенням обсягу відповідальності останнього, тому договір поруки є припиненим, порука також припинена в звязку з тим, що позивач не звернувся до поручителя протягом 6 місяців з дня настання зобовязання позичальника провести повний розрахунок за договором кредиту (т.с. 1, а.с. 33-34).

Ухвалою від 04.08.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 15.09.2015 р. у звязку з неявкою представника відповідача та за клопотанням представника третьої особи.

Ухвалою від 15.09.2015 р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів за клопотанням представника третьої особи, розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 01 жовтня 2015 року, позивача зобовязано надати виписку про рух коштів на рахунку відповідача за весь період користування кредитом та офіційну довідку на підтвердження курсу долара до гривні станом на дату складення розрахунку ціни позову.

В судовому засіданні 01.10.2015 р. представник третьої особи ОСОБА_2 озвучив намір заявити відвід судді Ковальчук Т.І., для чого в судовому засіданні оголошувалася технічна перерва.

В звязку з тим, що впродовж годинної перерви в судовому засіданні 01.10.2015 р. від представника третьої особи не надійшло відводу судді і представник без повідомлення причин покинув приміщення суду, ухвалою від 01.10.2015 р. задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи колегією в складі трьох суддів, справу передано для визначення автоматизованої системою документообігу суду складу колегії суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 01.10.2015 р. визначено склад колегії з розгляду справи № 926/1209/15 в складі суддів Ковальчук Т.І. (головуючий), ОСОБА_4, ОСОБА_5

Після передачі справи для визначення складу колегії суддів від представника третьої особи ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшло клопотання від 01.10.2015 р., в якому заявлено відвід судді Ковальчук Т.І.

Ухвалою від 02.10.2015 р. розгляд клопотання про відвід судді Ковальчук Т.І. та розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.10.2015 р., позивача зобовязано надати додаткові документи.

Розпорядженням від 20.10.2015 р. № 116/15 у звязку з перебуванням судді Бутирського А.А. у відпустці справу передано на повторний автоматичний розподіл для заміни вибувшого судді. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.10.2015 р. замість судді Бутирського А.А. до складу колегії включено суддю Проскурняка О.Г.

У судовому засіданні 20.10.2015 р. представник третьої особи ОСОБА_2 подав ще одне клопотання про відвід судді Ковальчук Т.І.

Ухвалою від 20.10.2015 р. у задоволенні відводів судді Ковальчук Т.І. відмовлено.

Ухвалою від 20.10.2015 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 03.11.2015 р. за клопотанням представника ОСОБА_2, який просив оголосити перерву в засіданні для заявлення відводу всьому складу суду.

До початку судового засідання 03.11.2015 р. від представника третьої особи ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшов відвід всьому складу колегії суддів.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. представник третьої особи заявлений відвід підтримав, представник позивача відводів складу суду не заявив, проти заявленого представником третьої особи відводу заперечував.

Постановленою в нарадчій кімнаті ухвалою від 03.11.2015 р. у задоволенні заяви представника третьої особи про відвід всьому складу колегії суддів відмовлено.

У ході розгляду судом процедурних клопотань учасників судового засідання 03.11.2015 р. до початку розгляду справи по суті судом відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи до вирішення Постійно діючим третейським судом справи за позовною заявою позивача до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду і повернення позовної заяви позивачу в звязку з тим, що справа не підсудна господарському суду внаслідок існуючого в кредитному договорі арбітражного застереження, ухвалено вирішити в ході дослідження матеріалів справи.

Будучи незадоволеним такими рішеннями суду, представник третьої особи заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для подання ним заяви про відвід колегії суддів.

Усною ухвалою суду відмовлено в оголошенні перерви в судовому засіданні 03.11.2015 р. для заявлення представником третьої особи відводу колегії суддів.

Не погодившись із відмовою суду в оголошенні перерви в судовому засіданні, представник третьої особи без дозволу колегії суддів покинув судове засідання 03.11.2015 р.

Представник позивача висловився за розгляд справи по суті в судовому засіданні 03.11.2015 р. за відсутності представників відповідача і третьої особи ОСОБА_2

У пункті 1.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватися посиланням на обставини, про які йдеться в частині першій статті 20 ГПК, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

У цій же постанові в пункті 1.2.5 зазначено, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і обєктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони (так само як і інші учасники судового процесу) зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. Тому слід розцінювати як зловживання учасником судового процесу своїми процесуальними правами, зокрема, подання ним другої і наступних заяв про відвід судді (суддів) господарських судів з одних і тих самих підстав (у тому числі з викладенням відповідної заяви в іншій стилістичній формі), або, хоча й з інших підстав, ніж у первісній заяві, але з таких, що з урахуванням обставин справи були або мали бути відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, і, отже, повинні були зазначатися саме в ній.

Якщо спір вирішується (справа розглядається) колегіально, то відповідним зловживанням процесуальними правами може вважатися послідовне заявлення відводів суддям, що входять до складу відповідної колегії, з одних і тих самих підстав, хоча первісну заяву про відвід одного з цих суддів з тих же підстав залишено без задоволення.

У таких випадках суд не позбавлений права, відмовивши в задоволенні наступної заяви (клопотання), продовжити розгляд справи, в якій заявлено такий відвід, із зазначенням про це в протоколі судового засідання та в описовій частині судового рішення з наведенням в останньому відповідних мотивів; додатково ухвала як окремий процесуальний документ у такому разі не виноситься.

Суд зазначає, що представник третьої особи ОСОБА_2 у ході судового розгляду справи заявив три безпідставні відводи (два судді Ковальчук Т.І., один всьому складу колегії суддів Ковальчук Т.І. (головуючий), ОСОБА_3, ОСОБА_4В.), у задоволенні яких відмовлено ухвалами від 20.10.2015 р. та від 03.11.2015 р.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. після відмови в задоволенні чергового відводу та клопотання про відкладення розгляду справи до вирішення Постійно діючим третейським судом справи за позовною заявою позивача до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором представник третьої особи вимагав оголосити перерву в судовому засіданні для подання заяви про ще один відвід колегії суддів, а після відмови в оголошенні перерви без дозволу суду залишив судове засідання.

В таких діях представника третьої особи суд вбачає зловживання наданими третій стороні процесуальними правами, що перешкоджає вирішенню судового спору по суті у встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу Ураїни строк та не відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За такого та враховуючи, що матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті спору, суд ухвалив продовжувати розгляд справи в судовому засіданні 03.11.2015 р. за відсутності представників відповідача і третьої особи, які належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, пояснив, що позичальник третя особа ОСОБА_2, не виконав свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим утворилася заборгованість з повернення коштів кредиту і процентів та нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання, відповідач виступив поручителем за зобовязаннями третьої особи, тобто є солідарним боржником, тому позивач має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від третьої особи і відповідача разом, так і від відповідача окремо.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

08 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк (правонаступником якого є позивач публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, т.с. 1, а.с. 28-30) та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 334 (далі Договір кредиту), згідно з яким АКБ Укрсоцбанк (за текстом договору Кредитор) надає ОСОБА_2 (за текстом договору Позичальник) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70000 тис. доларів США (т.с. 1, а.с. 10-16).

Відповідно до Договору кредиту грошові кошти надані ОСОБА_2 в кредит готівкою на споживчі цілі під 13% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 07.12.2021 року та на умовах погашення згідно погодженого графіку: шляхом сплати щомісячно до 20 числа кожного місяця по 389 доларів США починаючи з січня 2007 року по листопад 2021 року та 369 доларів США 07 грудня 2021 року (пункти 1.1.1, 1.1.2, 1.2, 2.1 Договору кредиту).

Згідно з пунктом 2.4.1 Договору кредиту сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту (доларах США) щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним. У випадку, якщо двадцяте число місяця є неробочим днем, то позичальник зобовязаний сплатити суму нарахованих процентів у попередній робочий день.

Пунктом 7.3 Договору кредиту обумовлено, що він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань з урахуванням пункту 7.5 цього Договору, яким передбачено припинення дії Договору в разі, якщо позичальник до настання терміну погашення першого платежу не звернеться до кредитора за одержанням кредиту.

08 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сільським споживчим товариством було укладено договір поруки № 334/1 (далі Договір поруки), відповідно до якого Берегометське ССТ (за текстом договору Поручитель) зобовязалося перед АКБ Укрсоцбанк (за текстом договору Кредитор) відповідати у повному обсязі солідарно за виконання ОСОБА_2 (за текстом договору Позичальник) умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 334 від 08.12.2006 року (т.с. 1, а.с. 54-55).

За умовами вказаного Договору поруки відповідач як поручитель за Договором кредиту зобовязаний:

- протягом одного робочого дня від дати отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником зобовязання, забезпеченого порукою, виконати відповідне зобовязання шляхом перерахування на рахунок кредитора суми невиконаного позичальником зобовязання;

- у випадку невиконання позичальником та поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно із законодавством України може бути звернено стягнення (пункти 3.1.1, 3.1.2 Договору поруки).

Згідно з пунктом 4.2 Договір поруки набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Як стверджує представник позивача і це підтверджується матеріалами справи (зокрема, випискою по особовому рахунку № 1091 за період з 11.12.2006 по 19.03.2008) та не спростовано відповідачем і представником третьої особи, на виконання Договору кредиту позивач 11.12.2006 р. надав третій особі ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 70000 доларів США (т.с. 1, а.с. 21) .

З наданої позивачем виписки руху коштів по рахунку та розрахунку вимог банку також видно, що третя особа ОСОБА_2 частково повернув отриманий кредит, а саме в період з 19.01.2007 р. по 02.02.2009 р. сплатив позивачеві 9584,53 доларів США тіла кредиту та 17984,15 доларів США відсотків за користування кредитом (5854,07 дол. США + 12130,08 дол. США) із нарахованої за період з 11.12.2006 р. по 26.04.2015 р. загальної суми відсотків 68119,79 доларів США (55989,71 дол.США + 12130,08 дол. США) (т.с. 1, а.с. 23-26, 107, 109-120).

Зазначених відомостей відповідач і третя особа ОСОБА_2 не спростували, доказів про повернення ними (разом або кожним окремо) коштів кредиту і сплату відсотків за користування кредитом понад суми, що зазначені сплаченими в розрахунку позивача, не надали.

У пункті 4.5 Договору кредиту сторони, що його уклали, передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником (ОСОБА_2С.) обовязків, визначених пунктами 3.3.8 та 3.3.9 цього Договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пеня за порушення строків сплати процентів і повернення кредиту визначена Договором кредиту в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. Така пеня нарахована позивачем у сумі 8475,05 дол. США за несвоєчасне повернення тіла кредиту за період з 26.04.2014 р. по 26.04.2015 р. та 13358,28 дол.США за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за той же період (т.с. 1, а.с. 26).

Пунктом 3.3.8 Договору кредиту встановлено обовязок позичальника третьої особи ОСОБА_2, своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1 цього Договору.

З наявних у справі доказів виписок по особових рахунках ОСОБА_2 № 1091, № 1091, № 1091, розрахунку вимог банку, довідки ПАТ Укрсоцбанк від 28.09.2015 р. № 10.1-87/20306, видно, що станом на день звернення позивача з позовом до господарського суду заборгованість ОСОБА_2 з повернення коштів кредиту складала 60415,47 грн. (70000 дол. США 9584,53 дол. США) та 50135,64 дол. США процентів за користування кредитом за період з 11.12.2006 р. по 26.04.2015 р. ((55989,71 дол. США + 12130,08 дол. США) (5854,07 дол. США + 12130,08 дол. США)), що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 27.04.2015 р. становить відповідно 1356425,78 грн. за кредитом та 1125626,80 грн. за відсотками (т.с. 1, а.с. 106, 107, 109-230, т.с. 2, а.с. 1-230, т.с. 3, а.с. 256, т.с. 4, а.с. 1-189).

Виконувати умови Договору кредиту з повернення коштів кредиту і сплати відсотків третя особа ОСОБА_2 припинив у березні 2009 року.

Так, з матеріалів справи вбачається і підтверджено поясненнями представника позивача, що останній платіж з повернення тіла кредиту у сумі 248,20 доларів США та сплати процентів у розмірі 756,80 доларів США третя особа ОСОБА_2 здійснив 02.02.2009 р. по квитанції № kr 43091 від 02 лютого 2009 року (т.с. 1, а.с. 72).

У звязку з цим, враховуючи умову пункту 4.5 Договору кредиту про сплив строку користування кредитом у разі неналежного виконання позичальником зобовязання з повернення коштів кредиту і своєчасної сплати процентів річних протягом більше ніж 60 календарних днів, слід дійти висновку, що щонайпізніше через 60 календарних днів від настання дати виконання зобовязань зі сплати чергового платежу за тілом кредиту згідно встановленого в Договорі кредиту графіку 20.02.2009 р., та сплати відсотків за користування кредитом до 20 числа місяця наступного за звітним (також 20.02.2009 р.) строк користування кредитом, наданим ОСОБА_2 за Договором кредиту, вважається таким, що сплив 21 квітня 2009 року.

Відповідно, в силу умови пункту 4.5 Договору кредиту у ОСОБА_2 виник обовязок протягом одного робочого дня 22.04.2009 р., погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню), а позивач з 22.04.2009 року набув права вимагати від позичальника третьої особи ОСОБА_2, виконати вказані зобовязання: повернути кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У звязку з невиконанням третьою особою зобовязання з повернення всієї суми кредиту, нарахованих відсотків і штрафних санкцій протягом одного робочого дня у позивача відповідно до Договору поруки з 23.04.2009 року виникло право звернутися до відповідача як поручителя за зобовязаннями ОСОБА_2 за Договором кредиту з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобовязання з повернення всієї суми кредиту, а також нарахованих та несплачених відсотків і пені.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (параграф 2 глави 71 ЦК) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, які регулюють відносини позики (ст.ст. 1046-1052 Цивільного кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; частиною 1 ст. 1048 ЦК встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено обовязок позичальника повернути позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

У ході судового розгляду справи встановлено, що третя особа ОСОБА_2 щонайпізніше з 20.02.2009 року припинив виконувати свої зобовязання за Договором кредиту з повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість, стосовно якої ПАТ Укрсоцбанк звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 3017149,61 грн. (т.с. 1, а.с. 52). Наразі, з повідомлення представника третьої особи відомо, що порушена ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.05.2015 р. справа № 858/15 за позовом ПАТ Укрсоцбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом по суті не розглянута.

Разом з тим, справа № 858/15, що перебуває на розгляді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, не є справою з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що й справа № 926/1209/15, яка розглядається господарським судом Чернівецької області, в звязку з чим відсутні підстави для залишення позову без розгляду у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, як про це заявляв представник третьої особи ОСОБА_2

У договорі поруки № 334/1 від 08 грудня 2006 року, укладеному між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сільським споживчим товариством, відсутнє арбітражне застереження, що спори, які виникатимуть в ході виконання названого договору, підлягають розгляду третейським судом.

Натомість, спір у справі № 926/1209/15 за своїм характером є господарським спором, склад сторін у справі відповідає вимогам ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України, відтак, дана справа підвідомча і підсудна господарському суду Чернівецької області у відповідності до ст.ст. 12, 13, 15 ГПК України.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука приняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини 1 статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Пунктом 4.2 Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. З огляду на вищезазначені норми ЦК України Договір поруки укладено на невизначений строк, оскільки сторони не визначили строк його дії роками, місяцями, тижнями, днями, годинами тощо.

Як встановлено в ході судового розгляду справи і зазначено вище, ОСОБА_2 повинен був виконати зобовязання з повернення всієї суми кредиту та сплати відсотків за весь час користування кредитом щонайпізніше 22 квітня 2009 року в звязку з настанням умови, передбаченої пунктом 4.5 Договору кредиту. Отже, позивач відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України мав предявити вимогу до поручителя відповідача, впродовж шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто не пізніше 22.10.2009 року.

Позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушень зобовязань 13 січня 2015 року вих. № 08.206-297/343, в якій повідомив Берегометське ССТ про систематичне невиконання ОСОБА_2 зобовязань по сплаті кредиту і процентів та висунув вимогу до поручителя (відповідача) про погашення заборгованості в сумі 60415,47 доларів США по кредиту та 48912,86 грн. доларів США по відсотках протягом 30 календарних днів з моменту отримання цього листа-вимоги (т.с. 1, а.с. 38-39).

Отже, позивач предявив вимогу до поручителя після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, відтак у відповідності до припису ч. 4 ст. 559 ЦК порука відповідача за Договором поруки вважається припиненою з 23.10.2009 р., а тому засновані на цьому договорі вимоги позивача до відповідача задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене хибним є твердження представника позивача, що оскільки банк звернувся до поручителя (відповідача) з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобовязання в межах 6-ти місяців від дня звернення до третейського суду з позовом до третьої особи про стягнення заборгованості за Договором кредиту (справа №858/15, що розглядається Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків), то шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивачем не пропущено.

У вирішенні зазначеного питання суд враховує відповідні Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2014 р.

Так, в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі N 6-53цс14 зазначено, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а оскільки банк відповідно до умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобовязання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку.

У справі № 926/1209/15 зміна строків виконання зобовязання з повернення коштів кредиту і сплати відсотків за користування кредитом виразилася в настанні умови імперативного за своїм характером пункту 4.5 Договору кредиту про сплив строку користування кредитом в звязку з невиконанням позичальником протягом більш як 60 календарних днів зобовязання з повернення коштів кредиту і сплати відсотків за користування кредитом та виникнення в звязку з цим обовязку позичальника протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані відсотки і штрафні санкції. Цьому обовязку позичальника в свою чергу кореспондує право кредитора (позивача) предявити вимогу про повернення кредиту і сплату відсотків та штрафних санкцій як до позичальника третьої особи ОСОБА_2, так і в разі невиконання зобовязання останнім до відповідача, який виступив поручителем за зобовязаннями ОСОБА_2

Непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки договором не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, й обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі N 6-170цс13 висловлено правову позицію, що звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є не підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. З огляду на викладене суд констатує, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про позовну давність.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі N 6-6цс14 зазначено, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вимога до поручителя про виконання взятого ним зобовязання повинна бути предявлена в межах строку дії поруки (шести місяців, одного року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі), тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія й поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилось матеріальне право.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або від дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Так, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, викладені у відзиві на позов доводи відповідача, що на час звернення позивача з позовом до господарського суду порука за договором поруки № 334/1 від 08.12.2006 р. є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Разом з тим, твердження відповідача у відзиві і представника третьої особи в судовому засіданні про те, що позивачем без погодження було підвищено процентну ставку за користування кредитом з 13% до 16% річних, а також, що позивач не повідомляв відповідача про невиконання позичальником зобовязань за договором кредиту, матеріалами справи не підтверджуються.

Так, представник позивача заперечує, що банком було збільшено відсоткову ставку за Договором кредиту, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про підвищення обумовленої в Договорі кредиту тринадцятивідсоткової ставки за користування кредитом в установленому порядку, як-от додаткові договір, угода про внесення змін до Договору кредиту щодо розміру процентної ставки тощо; вимогу ж про усунення порушень зобовязання позивач надіслав відповідачеві 13.01.2015 р. (а.с. 38,39).

Інша справа, що таке відбулося поза межами встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення кредитора з вимогою до поручителя, в звязку з чим станом на день звернення позивача з вимогою до поручителя та з позовом до господарського суду порука є припиненою.

Рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.03.2010 р. у справі № 1206/09, на яке посилався представник третьої особи як на доказ підвищення процентної ставки позивачем за Договором кредиту, суд до уваги не бере (т.с. 1, а.с. 67-70). Так, зі змісту частини 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України прямо випливає, що факти, встановлені рішенням третейського суду, не є преюдиційними, тобто такими, що не потребують доказування, а в справі № 926/1209/15 суду не подано належних і допустимих доказів, які засвідчують зміну умови Договору кредиту щодо встановленої ставки відсотків за користування кредитом 13 процентів річних. Заявлена ж до стягнення заборгованість по сплаті відсотків розрахована позивачем з використанням саме ставки 13, а не 16% річних.

Відтак, заснована на договорі поруки поруки № 334/1 від 08.12.2006 р. порука відповідача перед позивачем за зобовязаннями третьої особи ОСОБА_2 за договором кредиту № 334 від 08.12.2006 р. є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, а не в звязку зі зміною зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити, судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 03.11.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 04 листопада 2015 року

Судді Т.І. Ковальчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4