ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

29.09.2015р. Справа № 917/1483/15

за позовом Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Маяк", вул.ім.Швецова,33, с. Боромля, Тростянецький район, Сумська область,42621

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с.Деревки, Котелевський район, Полтавська область,38611

про стягнення 37914,25 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. № 1 від 25.03.2015 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 37914,25 грн., відповідно до платіжного доручення № 2520 від 03.12.2014 року.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, ухвали суду які були направлені на адресу відповідача вказану в позовній заяві (с. Деревки, Котелевський район, Полтавська область, 38611) повернулися на адресу суду з відміткою пошти "за зазначеною адресою не проживає".

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_3 з ЄДР ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, дані про перебування фізичної особи - підприємця в процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства відсутні.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

У позовній заяві позивач вказує, що в грудні 2014 року між ним та відповідачем був укладений усний договір про поставку товару, відповідно до умов якого сторони домовились, що позивач зобов'язується оплатити вартість запчастин, а відповідач - передати останньому оплачений товар.

Позивач платіжним дорученням №2520 від 03.12.2014р. перерахував відповідачу кошти у розмірі 26 780,00 грн. За домовленістю ФОП ОСОБА_1 повинен поставити запчастини до 03 січня 2015р.

Відповідач свої зобов'язання щодо поставки та передачі у власність товару не виконав. Листом від 02.06.2015р. ФОП ОСОБА_1 визнав заборгованість в сумі 26 780,00 грн. та зобов"язався погасити заборгованість за два місяці.

Позивач листом за вих. №71 від 09.06.2015 звертався до ФОП ОСОБА_1А з вимогою про повернення коштів в сумі 26 780,00 грн. протягом семи днів.

Відповідач свої зобов'язання щодо поставки та передачі у власність товару не виконав, кошти в розмірі 26 780,00 грн. не повернув.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, позивач шляхом оплати товару, а відповідач шляхом прийняття оплати, взяття на себе зобов'язань щодо його поставки, часткової поставки створили певні права та обов'язки, які аналогічні цивільним правам та обов'язкам сторін за договором поставки, встановленим статтею 712 Цивільного кодексу України, зокрема, у позивача виникло право вимагати передачі йому оплаченого товару, а у відповідача виник обов'язок його поставити.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт набуття відповідачем коштів у сумі 26 780,00 грн. в якості передплати за поставку товару підтверджується матеріалами справи.

Доказів повернення відповідачем суми 26 780,00 грн., суду не надано.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова), інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

До вимог про стягнення сум процентів та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України) (п. 3.4, п. 4.3 Постанови).

Позивачем наданий детальний розрахунок стягуваної суми інфляційних втрат та 3% річних.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог, суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення 3% річних в розмірі 382,99 грн. та інфляційних втрат в розмірі 37 531,26 грн. за період з 15.01.2015р. по 07.07.2015р. є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач письмового відзиву та свого контррозрахунку суми позову не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (с.Деревки, Котелевський район, Полтавська область, 38611, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Маяк" (вул.ім.Швецова,33, с. Боромля, Тростянецький район, Сумська область,42621, ) суму попередньої оплати в розмірі 26 780,00 грн., 3% річних в розмірі 382,99 грн., інфляційних втрат в розмірі 37 531,26 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1840,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 06.10.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.