ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р.Справа № 922/4821/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі 1. Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області; 2. Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне", с. Вільшани
про стягнення коштів у сумі 2 791908,00 грн.
за участю :

прокурора: Бобрової С.С., посвідчення №026273 від 15.05.2014 р.;

представника позивача (Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області): не з'явився;

представника позивача (Державної екологічної інспекції у Харківській області): ОСОБА_1, довіреність № 01/01-24/05-14 від 08.01.14 р.;

представника відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 16.02.2015 р.,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах держави в особі Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача СТОВ Вільне - про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами в розмірі 2791908,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач без спеціального дозволу здійснював видобування підземних вод.

20 жовтня 2015 року через канцелярію суду від позивача (Державної екологічної інспекції у Харківській області) надійшли заперечення на відзив та заяву про застосування строків позовної давності (вх.№ 42290).

20 жовтня 2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення (вх.№ 42420) та заява про витребування доказів (вх.№ 42458).

21 жовтня 2015 року через канцелярію суду від відповідач надійшла заява про фіксацію судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу (вх.№ 42653).

Прокурор в судовому засіданні 21.10.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача (Державної екологічної інспекції у Харківській області) просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач (Вільшанська селищна рада Дергачівського району Харківської області) правом на участь в судовому засіданні 21.10.2015 р. не скористався, про причини неявки суд не повідомив, у поясненнях на позовну заяву прокурора (вх.№ 40427 від 06.10.2015 р.) пояснив, що відповідач забрану воду передавав мешканцям селища Вільне, у звязку з чим виразив припущення про відсутність в діях останнього протиправності, як підстави деліктної відповідальності.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2015 р. повторно заявив усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав недотримання прокурором ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до звернення з позовом у даній справі. Окрім того, представник відповідача підтримав заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності; в позові просив суд відмовити.

Суд, розглянувши заяву відповідача про витребування доказів (вх.№ 42458 від 20.10.15), зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Втім, клопотання відповідача не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення доказу, який витребовується (його ідентифікуючих реквізитів); обставини, що перешкоджають отриманню відповідного документу відповідачем самостійно.

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (вх.№ 42458 від 20.10.15).

Розглянувши усне клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки клопотання з цих же підстав вже вирішено ухвалою господарського суду Харківської області від 06.10.2015 р., в його задоволенні відмовлено.

В період з 26.06.2013 р. по 16.07.2013 р. Державною екологічною інспекцією у Харківській області (перший позивач) було проведено планову перевірку відповідача на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

У позові та у судових засіданнях прокурор та позивач посилаються на те, що за результатами перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області було складено Акт № 819/01-03/06-11 (далі Акт) (арк.с. 12-21), в якому, зокрема, зазначено, що відповідачем порушено вимоги ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України, а саме: здійснено забір води з шахтного колодязя на виробничі потреби.

19 листопада 2013 року, у звязку з виявленими під час перевірки порушеннями, а саме забором води з шахтного колодязю на виробничі потреби і для передачі населенню без спеціального дозволу на користування надрами, Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до відповідача із претензією (вих.№ 8081/01-24/06-13, арк.с. 23) про відшкодування шкоди в сумі 2791908,00 грн.

Прокурор та позивач (Державна екологічна інспекція у Харківській області) стверджують, що визначена шкода в сумі 2791908,00 грн. відповідачем не сплачена, що зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі - Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України (далі - ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року N 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 23 Кодексу України про надра).

У відповідача наявні спеціальні дозволи на спеціальне водокористування трьома свердловинами та каптажним колодязем (дозволи на спеціальне водокористування Укр..№4641 А/Хар та Укр..№5969 А/Хар., арк.с 130, 132).

Фактичне використання води в період з 08.2011 р. по 05.07.2013 р. здійснювалось з каптажного колодязя.

Спеціального дозволу на користування надрами на право видобування підземних вод з каптажного колодязя відповідач не мав, що ним не заперечується та не спростовується.

Саме у звязку з використанням води з каптажного колодязя без дозволу на користування надрами відповідачеві нарахована шкода, що становить предмет спору у даній справі.

В Акті перевірки вказано на порушення відповідачем статті 44, статті 49 ВК України (тобто спеціальне використання води без відповідного дозволу), що суперечить дійсним обставинам справи, встановленим вище (адже відповідач мав спеціальні дозволи на користування водою з каптажного колодязя). Разом з тим, Акт перевірки нормативно не засвідчує факт порушення відповідачем ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра видобування води без дозволу на користування надрами.

Щодо обовязку відповідача отримати дозвіл на користування надрами (підземними водами з каптажного колодязя), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Відповідач, як правонаступник приєднаного до нього Сільськогосподарського підприємства «Вільшанське», відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, користується земельною ділянкою, наданою СГП «Вільшанське» на підставі державного акту серії ХР 10-00-000795 (арк.с. 145-147).

Щодо використання відповідачем добутої води з метою іншою, ніж для власних господарсько-побутових потреб, суд зазначає наступне.

Чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Викладена позиція цілком узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 квітня 2015 року 3-32гс15, які є обовязковими для врахування судом з огляду на положення ст.82 ГПК України.

Відповідно до довідки позивача (Вільшанської селищної ради) вих.№ 02-17/475 від 11.09.2015 р. (арк.с.155) в період з 08.08.2011 р. по 05.07.2013 р. відповідач здійснював постачання питної води мешканцям селища Вільшани та забезпечував сільське населення Вільшан відповідною житлово-комунальною послугою.

Наявні в матеріалах справи звіти про використання води форми № 2-ТП за 2011- 2012 рр. (арк.с. 54-55) не містять інформації про використання відповідачем видобутої води на госппитні, зрощення регулярне чи виробничі потреби.

Суд критично оцінює як доказ факту невикористання видобутої води на виробничі потреби у період з 01.03.2011 р. по 01.10.2013 р. надані відповідачем власні довідки №№ 75 від 09.09.2015 р. та 82 від 23.09.2015 р. (арк.с. 156-157). Разом з тим, прокурором і позивачем не надано доказів, які б спростовували факт використання відповідачем води з каптажного колодязя на господарсько-побутові потреби.

Отже, прокурором та позивачем не доведено факт використання води з каптажного колодязя з іншою метою, ніж для господарсько-побутових потреб.

Щодо обєму використаної відповідачем води, як підстави для визначення обовязку отримання спеціального дозволу на користування надрами, суд зазначає наступне.

Згідно дозволу на спеціальне водокористування від 22.08.2012 р. № 5969 Укр. А/Хар. дебіт (гранично можлива кількість води в куб.м., що може бути видобувана на добу) каптажного колодязя становить 4 куб.м./годину. Отже, максимальний обсяг водозабору міг складати 96 куб.м. на добу.

Наявний в матеріалах справи лист (арк.с. 56-57), підписаний директором відповідача щодо обсягу видобутої води не спростовує вказаний висновок, оскільки суперечить обєктивним характеристикам каптажного колодязя (при дебеті 96 куб.м. на добу є технічно неможливим видобування води обємом більше 300 кубічних метрів на добу), а також не містить посилання на джерела зазначеної в ньому інформації (первинна документація, статистична звітність тощо).

Отже, прокурором та позивачем не доведено перевищення відповідачем лімітів, встановлених ст. 23 Кодексу України про надра, як підстави на отримання дозволу на користування надрами.

Таким чином, прокурором та позивачем не спростовано можливості використання відповідачем води з каптажного колодязя без дозволу на користування надрами.

Щодо розрахунку шкоди, заявленої до стягнення у даному провадженні, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до ОСОБА_2 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 р. N 389 (далі ОСОБА_2), визначення обєму використаної субєктом господарювання води здійснюється на підставі первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Втім, позивачем при здійсненні розрахунку шкоди, яка становить предмет спору у даній справі показники обєму видобутої відповідачем води згідно даних первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення не використовувались. Натомість, відповідні показники були взяті із наданої відповідачем інформації в листі відповідача від 19.06.2013 р. (арк.с. 56-57).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: одержувати пояснення, довідки, документи, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Планова перевірка відповідача була проведена позивачем (Державною екологічною інспекцією у Харківській області) в період з 26.06.2013 по 16.07.2013, а лист складено відповідачем - 19.06.2013 року. Таким чином, зазначений лист від 19.06.2013 був отриманий поза межами передбачених законом способів державного нагляду.

Також суд вважає, що лист відповідача, покладений в обґрунтування розрахунку шкоди, що становить предмет спору у даній справі, довідкою в розумінні вимоги ОСОБА_2 вважати не можна, оскільки він не відповідає вимогам "Уніфікованої система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", а саме не містить назви виду документа; реєстраційного індексу документа.

Стосовно інформації про обєм води, яка зазначена у листі, суд також зазначає, що наведені дані (14,6 тис. куб.м. за період з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р.; 32,7 тис.куб.м. за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.; 2,2 тис.куб.м. за період з 30.07.2012 р. по 21.08.2012 р.; 9,4 тис.куб.м. за період з 01.01.2013 р. по 05.07.2013р.) входять у протиріччя з обєктивними характеристиками каптажного колодязя щодо його здатності по видобутку води на добу (96 куб.м. на добу), перевищуючи дебіт каптажного колодязя.

З огляду на наведене, вказаний лист не може вважати допустимим та достатнім доказом на підтвердження обєму використаної відповідачем з каптажного колодязя води, а від так і розміру шкоди.

Враховуючи, що будь-які інші джерела отримання даних щодо обєктів використаної води, передбачені Методикою, використані не були, суд дійшов висновку, що прокурором та позивачем, в порушення ст.ст. 4-3, 32-34 ГПК України, не доведено розмір шкоди, заявленої до стягнення у даному провадженні.

Наявний в матеріалах справи Висновок комплексної судової інженерно-екологічної та судової економічної експертизи № 1586/1587 (арк.с. 92-105) стосується виключно арифметичного питання визначення розміру шкоди, втім не визначає показники, на підставі яких здійснюються відповідні розрахунки, не встановлює обєм використаної відповідачем з каптажного колодязя у спірний період води.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи недоведеність прокурором та позивачем факту завдання відповідачем шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами в розмірі 2791908,00 грн., суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 149, 151 ГК України, ст.ст. 38, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 23 Кодексу України про надра та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3