донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.10.2015р. справа №905/1259/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не з»явився
від відповідача:не з»явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Добробут», с. Зелений Гай Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від16.09.2015р.
по справі№905/1259/15 (суддя Г.В. Левшина)
за позовом:Приватного підприємства «Драг», м. Запоріжжя
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Добробут», с. Зелений Гай Донецька область
простягнення заборгованості в сумі 91 018,58грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Драг», м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Добробут», с. Зелений Гай Донецька область про стягнення основного боргу в сумі 52 140,00грн., інфляційних витрат в сумі 34 464,54грн. та 3% річних в сумі 4 414,04грн. за Контрактом № 31 від 25.05.2012р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.09.2015р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «Добробут» с. Зелений Гай Донецька область на користь Приватного підприємства «Драг» м.Запоріжжя основний борг у сумі 52 140 грн. 00 коп., інфляційні витрати в сумі 34 464 грн. 54 коп. та 3% річних в сумі 4 414 грн. 04 коп., всього заборгованість в сумі 91 018 грн. 58 коп., судовий збір в сумі 1827 грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку і просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення господарським судом норм процесуального права. Посилається на те, що відповідач фізично не мав змоги прийняти участь у судовому розгляді позову у звязку із тим, що ухвала суду про призначення місця, дати та часу судового засідання отримана ним лише 17 вересня 2015 року, тобто на наступний після судового розгляду день. Не маючи змоги бути присутнім в судовому засіданні відповідач не міг повноцінно висловити свої аргументи незгоди з вимогами позивача, а суд з цієї причини не міг взяти їх до уваги.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не прибули, причин неявки до суду не повідомили.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників позивача та відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що між Приватним підприємством «Драг», м.Запоріжжя (позивач), як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Добробут», с. Зелений Гай Донецька область (відповідач), як Покупцем був укладений Контракт № 31 від 25.05.2012р щодо поставки засобів хімізації рослин.

25.05.2012р між сторонами був підписаний Контракт №31, за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язується поставити засоби хімізації рослин, а відповідач (покупець) зобов'язується прийняти та оплатити товар у кількості та за ціною згідно відвантажувальних накладних.

Згідно п.2.2 контракту №31 від 25.05.2012р. сторонами узгоджено найменування товару, його обсяги та вартість.

Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання та діє до виконання всіх обовязків обома сторонами (п.10.1. контракту).

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товару на загальну суму 52 140,00грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.05.2012р. №31, яка підписана з боку обох сторін без заперечень, містить всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Зазначений товар був отриманий уповноваженим представником відповідача ОСОБА_5 на підставі довіреності №7, яка дійсна до 03.06.2012р., про що свідчить його підпис на видатковій накладній. Зазначене також вбачається й з товарно-транспортної накладної БЗС № 848704.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати продукції відповідачем позивачу не надавались.

Пунктами 3.1, 3.2 контракту №31 від 25.05.2012р. встановлено, що покупець зобов'язується здійснити повну оплату за поставлений товар не пізніше 01.10.2012р. Датою поставки вважається дата відмітки Покупця про отримання товару у податковій накладній.

За таких обставин, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару на суму 52 140,00грн. за накладною №31 від 25.05.2012р. в строк до 01.10.2012р.

Як встановлено, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 52 140,00 грн. за контрактом №31 від 25.05.2012р., всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Приписами ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт невиконання відповідачем обовязку з оплати товару, тому господарський суд правомірно дійшов висновку щодо стягнення з останнього боргу у розмірі 52 140,00грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% в сумі 4 414,04грн. за період з 02.10.2012р. по 29.07.2015р. та інфляційні втрати в сумі 34 464,54грн. за період з 01.01.2013р. по 30.06.2015р. включно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок, наданий позивачем, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку щодо задоволення данних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо неповідомлення його належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду.

Крім того, відповідач був обізнаний що справа №905/1259/15 розглядається судом, оскільки в матеріалах справи містяться докази відправлення ухвали від 06.08.2015р., а саме: повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ухвалу відповідачем отримано від 20.08.2015р.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Виходячи з наведеного, відповідач мав направити до суду докази, які б спростовували позовні вимоги та виконати вимоги суду, викладені в ухвалі. Будь-які дії відповідача спрямовані на дослідження доказів відсутності заборгованості не скоєні.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.правомірно розглядає справу за наявними в ній матеріалами, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процессуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2015р. по справі №905/1259/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Добробут», с. Зелений Гай Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2015р. по справі №905/1259/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2015р. по справі №905/1259/15 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.