ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.2015 Справа № 907/1038/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „АВЕ Ужгород, м. Ужгород

ДО фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

ПРО стягнення заборгованості у сумі 2214,12 грн., в тому числі 1872,09грн. основного боргу по оплаті за надані послуги та суму 342,03грн. інфляційних втрат

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник за довіреністю №101 від 13.03.2015р.

від відповідача не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „АВЕ Ужгород, м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення заборгованості у сумі 2214,12 грн., в тому числі 1872,09грн. основного боргу по оплаті за надані послуги та суму 342,03грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2015р. порушено провадження у справі №907/1038/15 та призначено справу до розгляду на 12.10.2015р.

Ухвалою. суду від 12.10.2015р. розгляд справи було відкладено на 27.10.2015р.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, вказує на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків за надані послуги з вивезення твердих побутових відходів.

Відповідач вимог ухвал суду від 25.09.2015р. та від 12.10.2015р. не виконав, витребуваних судом матеріалів не подав, свого уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженко, буд.. 5, кв. 5, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 16.09.2015 є місцезнаходженням відповідача. Ухвала суду від 25.09.2015р. повернута на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників сторін.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.10.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши повноважних представників позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами, а саме товариством з обмеженою відповідальністю „АВЕ Ужгород, м. Ужгород та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, м. Ужгород 14.07.2014 р. було укладено договір №2093 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (далі - Договір). Згідно умов Договору загальний обсяг вивезення відходів в місяць становить - 2,08м.куб. Відповідачу було надано контейнери для збору відходів за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17 (інтернет-кафе).

Пунктами 2-9 та 10-17 договору сторонами визначено вид послуг, порядок їх надання та узгоджено вартість послуг та їх порядок оплати.

Згідно пункту 29 договору сторонами передбачено, що даний договір складено на строк з 14.07.2014р. по 31.12.2015р.

Згідно рішення виконкому Мукачівської міської ради №282 від 22.12.2009 р. встановлено тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів для підприємств в розмірі 71,50 грн. в т.ч. ПДВ за 1м.куб. вивезених відходів.

Згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради 361 від 10.09.2014р. встановлено тарифи на послуги з вивезення твердих побутових відходів для підприємств в розмірі 75,64грн. в т.ч. ПДВ за 1м.куб. вивезених відходів.

На виконання умов договору позивачем відповідачу було надано послуги на суму 1872,09 грн. в т.ч. ПДВ з вивезення твердих побутових відходів щомісячно за період з липня 2014р. по серпень 2015р.

14.07.2014 р. відповідачем частково оплачено надані послуги на суму 44,02грн.

Позивач стверджує, що на даний час відповідачем порушено строки оплати та не виконано всіх умов договору в повному обсязі, передбачених п.п. 10-17 Договору. Сума заборгованості перед ТОВ «АВЕ Ужгород» станом на 07.09.2015р. складає 1872,09грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір №2093 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 14.07.2014 року є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із сукупного аналізу положень укладеного між сторонами договору (п.п. 10-17 договору) вбачається, що оплата проводиться саме за надані послуги, осяг яких розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно Правил надання послуг з вивезення побутових відходів та рішень виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Матеріали справи містять відомості про те, що за період з липня 2014р. по серпень 2015 року позивачем надано відповідачу послуг по вивезенню твердих побутових відходів на суму 1872,09грн. Проте отримані послуги Відповідачем оплачені не були, в зв'язку з чим у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем в сумі 1872,09грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п.2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу товарів та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в заявленій сумі 1872,09 грн..

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано за період з 14.07.2014р. по 01.09.2015 та заявлено до стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 342,03грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 342,03грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (88000, м. Ужгород, вул. Довженка, буд.. 5АДРЕСА_1, ідент.код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» (88000, м. Ужгород, вул. Л.Толстого, 33, ) суму 2214,12 грн., в тому числі 1872,09грн. основного боргу по оплаті за надані послуги та суму 342,03грн. інфляційних втрат, а також суму 1827грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.Ф. Ремецькі