ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" жовтня 2015 р. Справа № 922/1109/15

вх. № 1109/15

Суддя господарського суду: Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання: Вознюк С.В.

За участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_1, дов. №14-109 від 18.04.2014р.;

боржника (заявника) - ОСОБА_2, дов. № 24 від 30.12.2011р.;

Міністерства юстиції України - ОСОБА_3, дов. № 20-22/172 від 28.04.2015р.

розглянувши матеріали справи та скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки

про стягнення 25 324 517,71грн.

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015р. Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернулось до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 08.09.2015р. у виконавчому провадженні № 48618878 про накладення арешту на все майно, що належить ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" в межах суми звернення стягнення в розмірі 21 945 662,39грн.

Представник скаржника вимоги, викладені у скарзі підтримує, просить задовольнити скаргу в повному обсязі. В обґрунтування своєї скарги боржник посилається на те, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 постанова від 08.09.2015р. у виконавчому провадженні № 48618878 про накладення арешту на майно боржника порушує баланс інтересів сторін виконавчого провадження та вимоги чинного законодавства про виконавче провадження, оскільки відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На підставі зазначеного, вважає постанову державного виконавця про накладення арешту неправомірною.

Представник стягувача проти скарги боржника заперечує, просить суд в її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови діяв у спосіб та у межах наданих йому повноважень, визначених законом.

Представник Міністерства юстиції України проти скарги боржника заперечує, вважає її безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, просить суд в її задоволенні відмовити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши їх пояснення, суд дійшов висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням суду від 25.03.2015р. позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 15 774 156,44грн. основного боргу, 621 177,19грн. 3% річних, 5 487 181,49грн. збитків від інфляції, 63 147,27грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3 341 383,38грн, 3% річних в розмірі 1 094,58грн. та збитків від інфляції в розмірі 99 524,64грн. відмовлено.

На примусове виконання рішення суду видано наказ.

02.09.2015р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою (вих. № 14/2-1348В від 14.07.2015р.) про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти та майно боржника в межах суми боргу та оголошення заборони на його відчуження з метою забезпечення виконання наказу суду від 10.06.2015р. по справі № 922/1109/15 (а.с.169-171).

03.09.2015р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с 149-150).

08.09.2015р. за заявою стягувача органом виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми боргу та оголошення заборони на його відчуження (а.с.153-154).

Зазначені дії органу державної виконавчої служби суд вважає законними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (абз. 2 ч. 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, закон передбачає можливість одночасного накладення арешту як на майно так і на кошти боржника, та у межах строку для добровільного виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковим висновок боржника про те, що одночасне накладення арешту на кошти та на майно боржника у межах строку для добровільного виконання рішення суду порушує вимоги закону.

Стосовно посилання заявника на порушення державним виконавцем порядку черговості стягнення за виконавчим документом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішення державний виконавець розпочинає у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 1 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст.36 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Стаття 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, за приписами якої (ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження") звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Суд зазначає, що накладення арешту (без вилучення та примусової реалізації майна) не є заходом примусового виконання рішення, відповідно до ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а є лише заходом забезпечення виконання рішення суду, який, як вже було зазначено судом, відповідно до ст.25 даного Закону, може бути застосований державним виконавцем протягом встановленого для добровільного виконання строку.

Що стосується порушення балансу інтересів учасників виконавчого провадження, на яке посилається скаржник в обґрунтування своїх вимог, то по перше: суд не вважає порушенням балансу інтересів сторін дії державного виконавця, які повністю відповідають вимогам закону, оскільки, як вже було зазначено судом, законом дозволяється одночасне накладення арешту на кошти та на майно боржника у межах строку для добровільного виконання рішення суду (абз. 2 ч. 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження"), а по друге: суд вважає порушенням балансу інтересів сторін виконавчого провадження саме факт невиконання боржником рішення суду та намагання оскаржити законні дії державної виконавчої служби, направлені на здійснення заходів до забезпечення виконання цього рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, а тому такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі № 922/1109/15 відмовити.

Суддя Лавренюк Т.А.