ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2015 Справа № 905/1306/15 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., при секретареві судового засідання Асманової Е.Е. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»
простягнення 161914,94грн.
Представники сторін: від позивача: ОСОБА_1 ; представник за довіреністю від відповідача: ОСОБА_2О представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення 161914,94 грн., з яких: 142941,84грн. основного боргу, 18973,10 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015 в частині своєчасної та повної оплати вартості переданого відповідачу товару.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015, додаткової угоди до нього та специфікацій від 21.01.2015 та видаткових накладних.

В судовому засідання призначеному на 23.09.2015 оголошено перерву до 15.10.2015. В судовому засідання призначеному на 15.10.2015 оголошено перерву спочатку до 15.10 годин, в наступному до 22.10.2015. За клопотанням сторін строк вирішення спору продовжений до 22.10.2015.

23.09.2015, через канцелярію суду, від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по цій справі до вирішення справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія «Техномрія» про тлумачення умов п. 4.7 договору №20ДУ-УМТС від 14.01.2015.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача та вказує на те, що подання позову відповідача про тлумачення змісту договору є намаганням відповідача затягнути розгляд цієї справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження по справі. Зупинення провадження по справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження по справі- це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі,-у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання мотивована тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015, пункт 4.7 якого сторони по різному розуміють і тому товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» просить розтлумачити останній визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця.

Судом відмічається, що відповідачем в судовому засіданні 15.10.2015 надано до матеріалів справи копію ухвали про порушення провадження по справі за вказаною позовною заявою.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи №905/1306/15, зміст позовних вимог, доводи позивача, відповідача та зміст позовної заяви про тлумачення умов договору, суд приходить до висновку про непов»язаність даної справи зі справою за позовною заявою про тлумачення умов договору, оскільки суд під час розгляду спору про стягнення заборгованості по договору, самостійно встановлює обставини пов»язані з виконанням та настанням строку виконання зобов»язань по спірному договору.

За таких обставин, судом відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 15.10.2015 відповідачем подано клопотання, в якому останній просить суд розтлумачити п. 4.7 Договору поставки № 20-ДУ-УМТС від 14.01.2015, визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана дата фактичної передачі продукції у розпорядження покупця, вказана дата повинна зазначатися представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (видатковій накладній, товаротранспортній накладній).

Представники позивача проти заявленого клопотання відповідача заперечили в повному обсягу.

З метою зясування дійсного наміру відповідача щодо процесуальних наслідків від заявленого клопотання про тлумачення пункту договору, судом поставлені питання представнику відповідача, з відповіді якого зрозуміло, що відповідач скористався своїм правом на заявлення клопотань та вирішення його покладає на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Виходячи із змісту ст.213 Цивільного кодексу України тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина, тобто, тлумачення правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незясованостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Тобто у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду з позовною заявою про тлумачення умов п. 4.7 договору. Таким чином, відповідач своє право на отримання рішення щодо тлумачення змісту пункту 4.7 договору реалізував, подавши відповідний позов у порядку передбаченому нормами процесуального закону, із зустрічним позовом про тлумачення змісту пункту 4.7 договору не звертався, тому у суду відсутня процесуальна можливість окремо від вирішення спору про стягнення заборгованості здійснити таку процесуальну дію як тлумачення змісту договору.

Звернення відповідача з клопотанням про тлумачення змісту пунктів договору №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015 є процесуально не коректним, оскільки по суті, по-перше є окремою зустрічною вимогою, а по-друге є правовою позицією відповідача щодо дати поставки товару, правову оцінку якої суд надасть під час вирішення спору по суті.

За таких обставин, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про тлумачення п. 4.7 договору.

Окрім того, відповідачем 15.10.2015 подано клопотання про витребування товаро-транспортних накладних, що підтверджують поставку продукції по накладним, по яким заявлено позов. У задоволенні клопотання судом відмовлено, оскільки позивачем в судовому засіданні подані такі документи.

Також, відповідачем 22.10.2015 в судовому засіданні заявлено клопотання про призначення у справі судової-почеркознавчої експертизи підпису директора позивача ОСОБА_3 Клопотання відповідача мотивовано тим, що у представника відповідача є сумніві щодо належності підпису ОСОБА_3 на позовній заяві та на примірнику договору № 20-ДУ-УМТС від 14.01.2015. На думку представника, підписи ОСОБА_3, які містяться на тексті позовної заяви поданої до суду та на тексті договору № 20-ДУ-УМТС від 14.01.2015 є різними, тому встановлення обставин пов»язаних з тим кому належить підпис на позовній заяві та на договорі є вирішальним у даній справі.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечує зазначаючи про те, що підписи на договорі та на позовній заяві належать директору позивача ОСОБА_3

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису директора позивача ОСОБА_3 з наступних підстав. Позивачем в судовому засідання для огляду суду надано оригінал договору № 20-ДУ-УМТС від 14.01.2015, який з боку позивача підписаний директором ОСОБА_3 та скріплений печаткою підприємства , в матеріалах справи наявна позовна заява підписана директором позивача ОСОБА_3, вказані оригінали відповідають вимогам чинного законодавства щодо підпису документів. Окрім того, представником відповідача не доведено належними та допустимими засобами різність підпису, не оригінальність підпису ОСОБА_3 , або не можливість відтворення підпису ОСОБА_3 на якомусь з документів. Клопотання відповідача ґрунтується тільки на вільному баченні представником відповідача підпису ОСОБА_3 на договорі та на позовній заяві, підписання яких та намір щодо виконання та реалізації своїх прав повністю підтверджується представником позивача. Отже, як зазначено судом вище, у задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Відповідач проти позову заперечив, зазначаючи, що позивач по справі не довів належними та допустимими доказами факт передачі товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля рахунків на оплату. Також, відповідач посилається на те, що в доданих до позовної заяви видаткових накладних, які позивач надав як доказ поставки продукції, представником покупця не вказана дата приймання продукції відповідачем, а отже не можливо встановити дату поставки продукції, від якої залежить строк оплати відповідачем продукції. За таких обставин, строк оплати вартості продукції не настав, а відповідач зобов»язань з оплати не порушив. Окрім того, на думку відповідача при вирішенні даної справи слід врахувати висновки викладені в рішенні господарського суду міста Києва по справі №910/14881/18 від 15.07.2015 щодо тлумачення змісту п. 4.4 договору .

Представники сторін клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

14.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ», як постачальником (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», як покупцем (відповідач) підписаний договір №20-ДУ-УМТС.

Згідно з п.1.1 договору постачальник зобовязується поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар ),в асортименті, кількості, в термін, по ціні та якісним характеристикам, узгодженими між сторонами в договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами вказаного договору.

Покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна на поставлену продукцію узгоджується сторонами в чинних Специфікаціях до договору.

При надходженні грошових коштів на поточний рахунок Постачальника від Покупця, сторони оговорюють, що у будь-якому випадку вони поступають в рахунок оплати поставленої продукції (п.5.3 договору).

Відповідно до пункту 5.4 договору (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 21.04.2015) розрахунок за поставлену продукцію за договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (пяти) робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору, якщо інший більший термін відстрочки не зазначений у відповідній специфікації. Датою оплати є дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Кінцеві взаєморозрахунки між покупцем та постачальником відбуваються на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених у розділі 2 договору.

Договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками сторін. У випадку належного виконання сторонами свої обовязків термін дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно. (п.8.1 договору).

Договір поставки №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015 підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Окрім того, сторонами підписані та погоджені специфікації, копії яких наявні в матеріалах справи.

В пункті 1 першої специфікації від 14.01.2015 сторони погодили найменування (19 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 36565, 20 грн..

Згідно з п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 90 календарний день з моменту поставки продукції відповідної партії. У випадку якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, оплата відбувається на наступний банківський день.

В пункті 1 другої специфікації від 14.01.2015 сторони погодили найменування (15 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 7841,69 грн..

Згідно п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з моменту поставки продукції відповідної партії. У випадку якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, оплата відбувається на наступний банківський день.

В пункті 1 третьої специфікації від 21.01.2015 сторони погодили найменування (16 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 7776,00 грн..

Згідно з п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 90 календарний день з моменту поставки продукції відповідної партії. У випадку якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, оплата відбувається на наступний банківський день.

В пункті 1 четвертої специфікації від 21.01.2015 сторони погодили найменування (35 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 16925, 75 грн..

Згідно п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з моменту поставки продукції відповідної партії. У випадку якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, оплата відбувається на наступний банківський день.

В пункті 1 пятої специфікації від 21.01.2015 сторони погодили найменування (26 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 53492, 40 грн..

Згідно з п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з моменту поставки продукції відповідної партії.

В пункті 1 шостої специфікації від 21.04.2015 сторони погодили найменування (26 позицій), кількість, ціну, термін поставки та загальну вартість продукції. Сума даної специфікації складає 10015, 44 грн..

Згідно з п.2 даної специфікації оплата поставленої по специфікації продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з моменту поставки продукції відповідної партії.

На виконання умов договору на підставі видаткових накладних №30 від 29.01.2015, №32 від 29.01.2015, № 33 від 29.01.2015, №34 від 29.01.2015, №35 від 29.01.2015, №38 від 29.01.2015, №37 від 29.01.2015 ; №36 від 29.01.2015, №42 від 29.01.2015, №43 від 29.01.2015, №45 від 29.01.2015, №44 від 29.01.2015, №50 від 05.02.2015, №81 від 09.02.2015, №83 від 09.02.2015, №66 від 09.02.2015, № 78 від 09.02.2015, № 80 від 09.02.2015, № 84 від 09.02.2015, № 86 від 09.02.2015, № 68 від 09.02.2015, № 69 від 09.02.2015, № 70 від 09.02.2015, № 71 від 09.02.2015, № 88 від 09.02.2015, № 90 від 10.02.2015, № 91 від 10.02.2015, № 92 від 10.02.2015, № 93 від 10.02.2015, № 89 від 10.02.2015, № 97 від 11.02.2015, № 103 від 11.02.2015, № 312 від 24.04.2015, № 310 від 24.04.2015, № 307 від 24.04.2015, № 309 від 24.04.2015, № 313 від 24.04.2015 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 142941,84 грн.

Отримання відповідачем товару згідно вищезазначених накладних підтверджується підписом представника відповідача на вказаних накладних.

З вищевказаних накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять посилання на договір №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015, а також містить всі необхідні відомості про товар та інформацію про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаних накладних здійснювалась на виконання договору №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (ст. 662 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідач не заперечує проти факту отримання товару, однак заперечує проти дати отримання товару, та вказує на те, що дати вищевказаних видаткових накладних не співпадають з фактичними датами отримання відповідачем товару. Позивач заперечує проти таких доводів відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка позивачем відповідачу товарів здійснювалась шляхом перевезення із залученням автомобільного перевізника та підприємства «Нова Пошта».

Так, позивачем до матеріалів справи надано копії експрес-накладних виданих підприємством «Нова Пошта» на спірну поставку та акту наданих послуг №1 від 10.02.2015, копії яких залучені до матеріалів справи разом з поясненнями.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару по договору.

Щодо доводів відповідача про дату поставки суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідають видаткові накладні, яка засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин.

На вищевказаних видаткових накладних проставлені дати їх складення, а саме №30 від 29.01.2015, №32 від 29.01.2015, № 33 від 29.01.2015, №34 від 29.01.2015, №35 від 29.01.2015, №38 від 29.01.2015, №37 від 29.01.2015 ; №36 від 29.01.2015, №42 від 29.01.2015, №43 від 29.01.2015, №45 від 29.01.2015, №44 від 29.01.2015, №50 від 05.02.2015, №81 від 09.02.2015, №83 від 09.02.2015, №66 від 09.02.2015, № 78 від 09.02.2015, № 80 від 09.02.2015, № 84 від 09.02.2015, № 86 від 09.02.2015, № 68 від 09.02.2015, № 69 від 09.02.2015, № 70 від 09.02.2015, № 71 від 09.02.2015, № 88 від 09.02.2015, № 90 від 10.02.2015, № 91 від 10.02.2015, № 92 від 10.02.2015, № 93 від 10.02.2015, № 89 від 10.02.2015, № 97 від 11.02.2015, № 103 від 11.02.2015, № 312 від 24.04.2015, № 310 від 24.04.2015, № 307 від 24.04.2015, № 309 від 24.04.2015, № 313 від 24.04.2015

Інших відміток з боку сторін, не міститься.

Відповідачем отримано товар за вказаними накладними та підписано останні без будь-яких зауважень та заперечень, а тому суд приходить до висновку, що відповідач погодився із зазначеними на видаткових накладних датами, та датами поставки є дати складання видаткових накладних, тобто 29.01.2015, 09.02.2015, 10.02.2015,11.02.2015, 24.04.2015. Доводи відповідача про те, що оскільки відсутня дата отримання товару представником відповідача, то не можливо встановити дату поставки товару, судом відхиляється виходячи з викладеного вище. Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар виходячи з дати поставки, яка співпадає з датою складення видаткових накладних. Інших дат сторонами не визначено та судом не встановлено.

Щодо позиції відповідача про тлумачення пункту договору, судом відмічається, що метою тлумачення правочину є зясування змісту його окремих частин, який складає права та обовязки сторін, отже тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а як вбачається з матеріалів справи договір в частині зобов»язань поставки та отримання товару сторонами виконаний. Посилання відповідача на рішення суду №910/14881/15 судом не приймається, оскільки дане судове рішення не може бути прийнято судом в контексті ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не стосується сторін та спірного договору.

Посилання відповідача на те, що він не отримав рахунки на оплату товару отриманого по видатковим накладним, повністю спростовується матеріалами справи, оскільки відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогою надати вказані рахунку, а за поясненнями позивача, рахунки були передані відповідачу разом з товаром та іншими документами.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що строк оплати товару, отриманого за спірними видатковими накладними не настав судом відхиляється, а відповідач зобовязаний був оплатити отриманий товар у відповідності з п. 2 Специфікацій до договору.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватися в терміни, передбачені сторонами у договорі та відповідних специфікаціях. Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач умови договору щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, жодних грошових коштів за отриману продукцію, згідно з вищевказаними видатковими накладними на користь позивача, не сплатив.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену за договором поставки №20-ДУ-УМТС від 14.01.2015 продукцію визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю - в сумі 142941,84 грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.6.8 договору просить стягнути з відповідача пеню, загальна сума якої за вищенаведеними накладними складає 18973,10 грн.

Пунктом 6.8 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника виплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача про нарахування пені, суд визнає його частково не вірним, оскільки позивачем не вірно визначене дата з якої слід нараховувати пеню, так як 04.04.2015 та 12.04.2015 припало на суботу, а розрахунки між сторонами передбачені шляхом перерахування коштів через банківську установу, позивачем не надано доказів того, що банківські установи, в яких обслуговуються позивач та відповідач здійснюють розрахункові операції в суботу.

За розрахунком суду розмір пені становить 18711,01 грн., який і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволені позову покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Красноармійська, буд. 1А, ) з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (61128, м. Харків, проспект Пятдесятиріччя СРСР, 149, оф. 319; ) суму основного боргу у розмірі 142941,84 (сто сорок дві тисячі девятсот сорок одна гривня) 84 коп., пеню у розмірі 18711 (вісімнадцять тисяч сімсот одинадцять) 01 коп., судовий збір у розмірі 3233 (три тисячі двісті тридцять три) 06коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (61128, м. Харків, проспект Пятдесятиріччя СРСР, 149, оф. 319; ) надмірно сплачене державне мито у розмірі 1 (одна) грн. сімдесят копійок.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 27.10.2015