донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.10.2015р. справа №908/1815/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю №23-12/14-34 від 23.12.2014р.);
від відповідача :ОСОБА_6 (за довіреністю від 05.05.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк
на рішення господарського суду Запорізької області
від06.08.2015р. (повний текст підписано 11.08.2015р.)
по справі№908/1815/15-г (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 ОСОБА_8», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк
пропро стягнення 299540,52 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 ОСОБА_8» м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» м. Донецьк (Відповідач) про стягнення заборгованості 299540,52грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. (суддя Зінченко Н.Г.)у справі №908/1815/15-г вказаний позов задоволено у повному обсягу - стягнуто з Відповідача на користь Позивача 299540,52грн. заборгованості та 5990,81грн. витрат на судовий збір.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту невиконання Відповідачем обов'язку зі сплати щомісячних лізингових платежів за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р. за період січень-березень 2015р. попри належне виставлення Лізингодавцем відповідних рахунків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДПА», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. у справі №908/1815/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: безпідставне відхилення місцевим судом його клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Господарським судом м. Києва позовної заяви про зміну договору фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.; безпідставне відхилення судом клопотання Відповідача про залучення до розгляду в справі Торгово-промислової палати України, в якості третьої особи та клопотання про призначення судової експертизи для визначення вірності суми заборгованості Відповідача; подання Позивачем копій документів, завірених неналежним чином.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Скакун О.А., Стойка О.В., Колядко Т.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 28.10.2015р. о 11.30 год.

Розпорядженням Керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №61 від 26.10.2015р. у звязку зі знаходженням головуючого судді Скакуна О.А. на лікарняному було призначено повторний автоматичний розподіл справи №908/1815/15-г.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Радіонова ОО., Чернота Л.Ф.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засідання 28.10.2015р. підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги, додатково заявивши клопотання: про залучення Торгівельно-промислової палати України до участі у справі у якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача; про призначення судової експертизи для перевірки вірності розрахунку суми стягуваної заборгованості.

Представник Позивача у судовому засіданні 28.10.2015р. проти доводів і вимог апеляційної скарги і заявлених клопотань заперечував з підстав, викладених у відзиві (а.с.а.с.66-68 т.2).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи 05.08.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 ОСОБА_8» м. Київ (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» м. Донецьк (Лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №LC5432-06/11. ( далі - договір а.с.а.с. 8-11 т.1)

Відповідно до п. 1.1. договору Лізингодавець на підставі договору поставки зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згідно із п.1.6. договору строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, яким за змістом п.5.4. Загальних умов фінансового лізингу (а.с.а.с.18-22 т.1), є календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за актом приймання-передачі.

У пункті п.1.7. договору сторони дійшли згоди додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання в грошовому еквіваленті іноземній валюті - долар США. Зобов'язання за цим Договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями цього Договору.

Пунктом 4.3. договору на Відповідача покладено обов'язок щомісяця протягом строку лізингу сплачувати Лізингоодержувачу авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії Лізингодавця. При цьому, п.4.4. договору визначено, що розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2 цього Договору, від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку (Додаток 1 до Договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за Курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту. Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях, не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки D Графіку (Додаток 1 до Договору). При цьому, якщо в межах певного періоду лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, в гривнях, виявиться меншою за суму, зазначену у колонці D Графіку (Додаток 1 до Договору), то при визначенні комісії у гривнях застосовується така фактично розрахована сума, а не сума зазначена в колонці D Графіку. У разі якщо в певних періодах лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, розрахована в гривнях, була меншою за суму, зазначену у колонці D Графіку (Додаток 1 до Договору), то після закінчення строку лізингу (у останній лізинговий період) Сторони здійснюють перерахунок (переоцінку) вартості Предмета лізингу в бік її зменшення про що складають та підписують Акт переоцінки вартості Предмета лізину та Розрахунок коригування вартісних та кількісних показників до податкової накладної (останній документ підписується відповідно до положень податкового законодавства, чинного на момент такої переоцінки).

Згідно із п.4.5. і 4.6. договору перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку (якщо сплата такого збору передбачена чинним законодавством України), та комісія АТ «ОСОБА_7 ОСОБА_8» з купівлі валюти, згідно офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет:://www.rla.com.uа. Оплата всіх платежів за цим договором здійснюється Лізингоодержувачем в національній валюті України - гривнях шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 5.1. Загальних умов фінансового лізингу (які є невід'ємною частиною Договору згідно із його п.9.4.) також закріплено обов'язок Лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі та зазначено, що датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок Лізингодавця.

Як зазначено в п.5.3. Загальних умов фінансового лізингу Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до Лізингодавця та отримати рахунок самостійно. Пунктом 5.6. Загальних умов фінансового лізингу передбачено, якщо строк сплати поточного лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий) день, то Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий день.

Специфікацією (Додаток № 2 до Договору - а.с.17 т.1) сторони визначили, що предметом лізингу є машина для виробництва пакетів Elba, нова 2011р.в., модель SU94E, серійний номер 5339., ціна якого з ПДВ складає 2726135,73 грн. В свою чергу, на підставі акту приймання-передачі від 16.08.2011р. (а.с.23 т.1) предмет лізингу був переданий Позивачем Відповідачу.

Угодою від 21.10.2014р. про внесення змін до договору фінансового лізингу (а.с.а.с.24-26 т.1) сторони виклали нову редакцію Графіку розрахунку заборгованості, який також містить формули методики розрахунку лізингових платежів.

Місцевим судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у відповідності з умовами Договору Позивачем були виписані та надіслані (а.с.а.с.108-111 т.1) Відповідачу рахунки (а.с.а.с.27-30 т.1) на оплату лізингових платежів на загальну суму 299540,52грн.:

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/41-048 (акт виконаних робіт) від 05.01.2015 року на суму 72154,62грн.;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/42-049 (акт виконаних робіт) від 02.02.2015 року на суму 90308,17грн.;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/43-051 (акт виконаних робіт) від 02.03.2015 року на суму 135737,35грн;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/ev-052 (акт виконаних робіт) від 03.03.2015 року на суму 1340,38грн. (додаткові витрати разом з ПДВ з компенсації витрат на страхування предмету лізингу за договором №2000/290/001852 добровільного страхування майна, що є предметом лізингу від 12.08.2014р. а.с.а.с.126-132 т.1, рахунку від 20.02.2015р. а.с.133 т.1 та платіжного доручення №44145 а.с.134 т.1).

Наразі, обовязок компенсувати витрати Лізингодавця зі страхування предмету лізингу у разі нездійснення такого страхування Лізингоодержувачем встановлений для останнього п.п.7.1.-7.3. Загальних умов.

Як вбачається із наявної виписки з банківського рахунку Позивача (а.с.а.с.85-91 т.1), а також складеного і надісланого (а.с.а.с.82,83 т.1) Відповідачеві акту звірення розрахунків (а.с.а.с.75-81 т.1), вказані рахунки Лізингоодержувачем оплачені не були, хоча в подальшому 18.02.2015р. (а.с.39 т.1) Лізингодавець звернувся з вимогою про їх оплату (а.с.а.с.36,37,38 т.1), яку також не було задоволено.

Зважаючи на відсутність інших доказів виконання спірних грошових зобов'язань Відповідачем, Господарським судом Запорізької області позовні вимоги були задоволені у повному обсягу.

При цьому, судом першої інстанції були відхиленні у звязку із безпідставністю та необґрунтованістю клопотання Відповідача про: зупинення провадження (а.с.а.с.100-102 т.1), призначення експертизи для в визначення вірності розрахунку суми заборгованості (а.с.а.с.27,28 т.2) та залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Торгово-промислову палату України (а.с.а.с.29,30 т.2).

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги з огляду на таке:

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як правильно визначено місцевим судом, виходячи із змісту прав і обов'язків сторін та предмету за своєю правовою природою сторонами було укладено договір фінансового лізингу. В свою чергу, в силу приписів ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.292 Господарського кодексу України та ч.1 ст.806 Цивільного кодексу України договір фінансового лізингу №LC6036-11/11 від 16.02.2012р. є належною підставою для виникнення між сторонами кореспондуючих прав та обов'язків, зокрема - зі своєчасного здійснення Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця періодичних лізингових платежів згідно виставлених рахунків, а також з компенсації витрат Лізингодавця зі страхування предмету лізингу, які також охоплюються визначенням лізингових платежів за змістом п. г) ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Отже, в розглядуваній справі належним чином доведена наявність у Позивача захищуваного заявленим позовом субєктивного права на отримання стягуваних сум як обєкту судового захисту у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. За таких обставин, Лізингоодержувач не мав правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати виставлених рахунків:

- № LC5432-06/11/41-048 (акт виконаних робіт) від 05.01.2015 року на суму 72154,62грн.;

- № LC5432-06/11/42-049 (акт виконаних робіт) від 02.02.2015 року на суму 90308,17грн.;

- № LC5432-06/11/43-051 (акт виконаних робіт) від 02.03.2015 року на суму 135737,35грн

до 8 числа відповідного місяця.

В свою чергу, рахунок-фактура № LC5432-06/11/ev-052 (акт виконаних робіт) від 03.03.2015 року на суму 1340,38грн. з огляду на невизначеність в п.7.3. Загальних умов конкретного моменту здійснення компенсації витрат зі страхування мав бути оплачений в порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України протягом 7 днів з моменту його надсилання.

За таких обставин, невиконання встановлених умовами договору та вказаних в ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов'язків зі здійснення лізингових платежів за вказаними рахунками-фактури зумовлює висновок про наявність з боку Відповідача порушення відповідного грошового зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а самого Відповідача - вважати таким, що прострочив виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Зважаючи на ненадання Скаржником всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ст.34 цього Кодексу доказів сплати або припинення у будь-який інший передбачений діючим законодавством спосіб грошових зобов'язань за означеними рахунками, або інших доказів на спростування достовірності представлених Позивачем документів, рішення місцевого суду про задоволення позовних вимог цілком відповідає приписам ст.625 Цивільного кодексу України.

При цьому, зауваження Скаржника щодо неналежності розрахунку розміру позовних вимог апеляційним судом відхиляються як необгрнутовані та такі, що суперечать наявним у справі матеріалами, адже означені рахунки-фактури визначають належні до сплати суми, структура яких цілком відповідає приписам ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», а їх розмір параметрам, визначеним у Графіку розрахунку заборгованості із урахуванням узгодженої сторонами методики розрахунку лізингових платежів та за загальнодоступними вихідними даними.

Суд наголошує, що представлені у справі відомості щодо всіх складових узгодженої сторонами формули коригування суми платежів, вказаних в Графіку розрахунку заборгованості є достовірними, адже відповідають загальнодоступним джерелам, визначеним сторонами, а перевірка арифметичної вірності таких розрахунків у світлі наявних у справі пояснень Позивача від 02.06.2015р.(а.с.а.с.123-125 т.1) та від 13.07.2015р. (а.с.ас.1-21 т.2) не потребує застосування спеціальних знань і спростовує зауваження Скаржника щодо значення курсів валюти, ставок Libor та правильності застосування формули, викладені в його клопотанні від 27.10.2015р. про призначення судової експертизи.

В свою чергу, відсутність необхідності застосування спеціальних знань за змістом ст.41 Господарського процесуального кодексу України зумовлює як відхилення цього безпідставного клопотання, заявленого на стадії апеляційного провадження, так і правильність його відхилення місцевим судом.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги, повязаних із відхиленням місцевим судом клопотань Відповідача, колегія суддів зазначає наступне:

- клопотання Лізингоодержувача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду в Господарському суді м. Києва і набрання законної сили відповідним рішенням у справі про внесення змін до договору фінансового лізингу місцевим судом відхилено цілком обґрунтовано, адже за змістом цього клопотання заявник навіть на визначив номеру повязаної справи, тоді як з наданої у подальшому ухвали Господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі №910/11801/15 (а.с.а.с.115,116 т.1) не вбачається, що спірним (змінюваним) договором там виступає саме договір фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р., а сама по собі позовна заява з відміткою про прийняття її судом не є достатнім доказом наявності провадження у пов'язаній справі. Наразі, за приписами ст.79 Господарського процесуального кодексу України для зупинення провадження у справі в розглядуваному випадку має бути доведена наявність одночасно двох обставин: пов'язаність справ між собою та неможливість вирішення однієї до завершення розгляду іншою, чого Відповідачем в суді першої інстанції здійснено не було;

- клопотання Відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Торгово-промислову палату України, м.Київ також відхилено цілком обґрунтовано, адже обставини звернення до цієї особи з метою отримання сертифікату не є належною підставою для набуття нею процесуального статусу в цій справі за змістом ст.27 Господарського процесуального кодексу України, адже Заявником не доведено, що рішення у цій справі про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, стороною або іншою зацікавленою особою відносно якого Торгово-промислова палата України не є, може вплинути на її права чи обовязки відносно сторін цієї справи, тим більше, що форс-мажорні обставини за змістом ст.ст.617, 625 Цивільного кодексу України не впливають на необхідність виконання грошових зобовязань. У світлі означеного висновку, апеляційний суду відхиляє повторне клопотання Відповідача про залучення цієї ж особи, яке подане вже на стадії апеляційного перегляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із рішенням місцевого суду про задоволення позовних вимог, адже доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків та Відповідач не спростував достовірність наявних у справі доказів обґрунтованості позовних вимог.

Оскільки будь-яких інших обставин, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни переглядуваного рішення не встановлено, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. (повний текст підписано 11.08.2015р.) у справі №908/1815/15-г залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. (повний текст підписано 11.08.2015р.) у справі №908/1815/15-г залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О.Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3.У справу; 4. ДАГС; 5. ГСЗО.