ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.08.2015 Справа № 905/395/15

Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Ксімекс»
доПублічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»
простягнення 485529,38 грн.
Представники сторін: від позивача: не зявився; від відповідача: не зявився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Ксімекс» до Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 475326,28 грн., у тому числі заборгованість у розмірі 281807,56 грн., пеню у розмірі 25771,24 грн., 3% річних у розмірі 5052,09 грн., інфляційні втрати у розмірі 162695,39 грн..

15.10.2015 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 281807,56 грн., пеню у розмірі 32590,87 грн., 3% річних у розмірі 6719,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 164411,03 грн.. Вказана заява надіслана відповідачу, за збільшення вимог сплачений судовий збір.

На підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України судом приймається заява позивача про збільшення позовних вимог, розгляд справи здійснюється за новою ціною, а саме про стягнення заборгованості у розмірі 281807,56 грн., пені у розмірі 32590,87 грн., 3% річних у розмірі 6719,92 грн., інфляційних втрат у розмірі 164411,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору прострочив оплату вартості товару, тому відповідно до умов договору позивач нарахував відповідачу курсову різниці вартості товару на дату оплати здійснену відповідачем. За таких обставин, відповідач зобовязаний доплатити позивачу вартість товару на суму 281807,56 грн., а оскільки відповідач не здійснює таку оплату, то відповідно позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та посилається на те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання відповідачем усього пакету документів передбаченого п. 6.3 договору. Окрім того, позивач вказує на те, що сума, яка підлягала сплаті відповідачем була зменшена в односторонньому порядку на суму неустойки, яку відповідач нарахував у звязку з порушенням позивачем строку поставки. Також відповідач зазначає про те, що вартість обладнання по договору становить 1009233,96 грн., яку він перерахував позивачу у повному обсязі з урахуванням зменшення вартості на суму неустойки у розмірі 79382,40 грн. Відповідач звертає увагу на те, що позивач не надав йому документів передбачених договором на здійснене коригування, а саме не надав коригування до податкової накладної, тому у відповідача не виникло грошове зобовязання, отже вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, 3% річних, інфляційних нарахувань на зобовязання строк виконання по якому не настав, є неправомірним. Вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції суперечать ідеї положень договору про корегування вартості товару в залежності від курсу гривні до євро.

Відповідачем, через канцелярію суду, подано клопотання про зменшення суми штрафу.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

10.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Ксімекс», як постачальником (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», як покупцем (відповідач) підписаний договір №088/єл/197, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура обладнання вказуються в специфікаціях до цього договору (п. 2.1 договору); поставка обладнання здійснюється по цінам, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях (п. 4.1 договору).

Постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, вказаних в специфікаціях, строки поставки обладнання вказуються в специфікаціях (п. 3.2., п. 3.3 договору).

19.06.2014 між сторонами підписана специфікація №2 до договору, в якій сторони погодили найменування обладнання, кількість, ціну, строки та умови поставки 29.08.2014 на умовах DDP склад відповідача, строк оплати поставленого обладнання: 40% попередньої оплати, 20% - по факту готовності до відвантаження, 40% - відстрочка платежу 75 календарних днів з дати поставки; датою поставки вважається дата передачі обладнання представнику покупця на складі покупця з відміткою у видатковій накладній.

Також в п. 9 специфікації №2 сторонами погоджені умови про те, що у разі зміни (збільшення/зменшення) курсу НБУ національної валюти України по відношенню до Євро, більш ніж на 3% на дату здійснення платежу, вартість обладнання, що підлягає оплаті, перераховується при наявності письмової заяви будь-якої із сторони по наступній формулі: С=В*(К2/К1) грн.., де В- неоплачена сума в національній валюті на дату підписання специфікації, що підлягає сплаті; С- сума в національній валюті України, яка повинна бути оплачена згідно умов договору після перерахунку; К1 вартість одного Євро в національній валюті, згідно з погодженим сторонами курсом гривні по відношенню до Євро, які складає 16,120923 грн. за 1 євро, на дату 14.05.2014; К2- вартість одного Євро в національній валюті України, згідно курсу НБУ на дату платежу.

У випадку перерахунку суми оплати постачальник зобовязаний надати покупцю коригувальний рахунок та рохрахунок-коригування до податкової накладної.

Листом від 06.10.2014 відповідач повідомив позивача про направлення транспорту та експедитора ОСОБА_1 для відвантаження електрообладнання за специфікацією №2 від 19.06.2014.

На виконання умов договору, позивач передав відповідачу обладнання на загальну суму 1009233,96грн., що підтверджується видатковою накладною №КК00000255 від 08.10.2014, копія якої міститься в матеріалах справи.

Поставлене згідно вищезазначеної накладної обладнання з боку відповідача прийнято уповноваженою особою, що підтверджується довіреністю на отримання цінностей №01773 від 03.10.2014, виданої на імя ОСОБА_1, та підписом останнього на вказаній накладній.

З накладної №КК00000255 від 08.10.2014 вбачається, що вона підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить посилання на договір та всі необхідні відомості про товар, а також містить відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі договору, не надано. Доводи відповідача щодо неотримання усього пакету документів судом відхиляються оскільки не підтверджені належним чином.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаної накладної здійснювалась на виконання типового договору №088эл/197 (на придбання технологічного обладнання) від 10.10.2013.

Відповідачем здійснено частковий розрахунок за отримане обладнання, а саме: 25.06.2014 на суму 396912,00грн., 28.08.2014 на суму 172366,80грн., 24.09.2014 на суму 16953,96грн. Неоплаченим залишилось обладнання на суму 423001,20грн.

Листом №232 від 19.12.2014 позивач повідомив відповідача про здійснення корегування ціни поставленого обладнання на підставі п.9 специфікації станом на дату останнього дня строку для здійснення оплати - 22.12.2014. Відповідно до зазначеного рахунку-корегування вартість неоплаченого обладнання складала 515040,73грн.

22.04.2015 відповідачем здійснено частковий розрахунок за отримане обладнання на суму 343618,80грн.

Станом на момент вирішення справи судом, відповідач на виконання умов договору перерахував 929850,56 грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем прийнято обладнання у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Сторони є вільними у визначенні умов договору, ціни товару тощо.

Листом №72 від 15.05.2015 позивач повідомив відповідача про здійснення корегування ціни поставленого обладнання на підставі п.9 Специфікації станом на дату останнього платежу - 22.04.2015. Відповідно до зазначеного рахунку-корегування вартість неоплаченого обладнання на дату платежу складала 625426,36грн.

В подальшому позивач, на підставі п. 9 Специфікації виставив відповідачу корегуючий рахунок вартості обладнання №115-6 від 23.04.2015 на суму 281807,56 грн.

Доводи відповідача про неотримання корегуючого рахунку фактури, судом не приймається, оскільки в матеріалах справи наявні докази надіслання рахунку №115-6 від 23.04.2015 на суму 281807,56 грн.

Судом перевірено вірність розрахунку позивача вартості обладнання, яка підлягає перерахуванню на підставі додаткових умов по специфікації №2, помилок не встановлено. Відомості щодо офіційного курсу НБУ гривні до Євро є загальновідомими та доступні відповідачу.

Доводи відповідача про не настання строку платежу по вартості обладнання, яка розрахована на підставі п. 9 Специфікації №2 у звязку з тим, що позивачем не надісланий розрахунок-коригування до податкової накладної, судом не приймаються, оскільки згідно умов договору строк оплати не залежить від дати отримання такого рахунку, формула перерахунку вартості обладнання погоджена в договорі, отже відповідач зобовязаний був сам здійснити перерахунок та доплати різницю. Окрім того, позивачем додано до матеріалів справи докази надіслання на адресу відповідача рахунку коригування до податкової накладної , який був надісланий в процесі розгляду справи судом.

Як свідчать матеріали справи та пояснює позивач, відповідач вартість отриманого обладнання на суму 281807,56грн. не сплатив.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо зменшення вартості обладнання на суму неустойки у розмірі 79382,40 грн. нараховану відповідачем позивачу на підставі п. 7.3 договору, оскільки як розяснено в п. 1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості обладнання, яка була перерахована станом на 22.04.2015 (дата останнього платежу) на підставі умов п. 9 Специфікації №2, є правомірними. Розрахунок здійснений позивачем є вірним, доводи відповідача про зменшення цієї суми на суму неустойки, судом відхилені.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було передано відповідачу обладнання, вартість якого відповідач в повному обсязі не оплатив, станом на теперішній час заборгованість становить 281807,56грн.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування позивачу коштів у розмірі 281807,56грн., а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 281807,56грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.7.2 договору просить стягнути з відповідача пеню, що нарахована на суму 423001,20грн., за період з 23.12.2014 по 21.04.2015 у розмірі 20304,06грн. та на суму 281807,56грн. за період з 22.04.2015 по 09.08.2015 у розмірі 12286,81 грн.

Відповідно до п.7.2 договору у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем здійснений розрахунок пені за період понад 6 місяців. Судом відмічається, що пеня нараховується з моменту порушення виконання зобовязань, тобто з наступного дня після останньої дати платежу. Згідно договору строк оплати 75 календарних днів з дня поставки. Відповідно до видаткової накладної, поставка відбулась 08.10.2014. Судом відхиляються доводи відповідача про те, що він отримав товар 10.10.2015, оскільки на примірниках позивача відсутні записи представника позивача про приймання товару 10.10.2014, обладнання передане представнику відповідача 08.10.2015, а подальші доставка та оприбуткування обладнання відповідачем не впливає на фактичну дату приймання-передачі. Отже відповідач зобовязаний був здійснити розрахунок з урахування коригування у звязку зі зміною курсу до 22.12.2014. Проте відповідач остаточний розрахунок не здійснив. Тому пеня може бути нарахована за період з 23.12.2014 по 23.06.2015. Здійснений відповідачем розрахунок 22.04.2015 та відповідний перерахунок позивачем вартості обладнання станом на 22.04.2015 не змінили строк, з якого відповідач вважається таким, що порушив грошове зобовязання, відповідач порушив грошове зобовязання з 23.12.2014. Тому пеня може бути нарахована за період з 23.12.2014 по 23.06.2015.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір пені становить 27405,61 грн., який і підлягає задоволенню. ( 423001,2 грн. за період з 23.12.2014 по 21.04.2015, розмір пені становить 20304,06 грн., 281807,56 грн. за період з 22.04.2015 по 23.06.2015, розмір пені становить 7101,55 грн.)

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних, що нараховані на суму 423001,20грн., за період з 23.12.2014 по 22.04.2015 у розмірі 4172,07 грн. та на суму 281807,56грн. за період з 23.04.2015 по 09.08.2015 у розмірі 2547,85 грн.

Матеріалами справи доведено, що строки виконання грошового зобовязання відповідачем порушені, так як до предявлення позивачем позову щодо стягнення 3% річних фактично залишилось невиконаним грошове зобовязання відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд визнає його вірним, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 6719,92 грн. підлягають задоволенню

Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляцію в розмірі 164411,03грн., яка нарахована на суму заборгованості за січень, лютий, березень, квітень та травень, червень 2015 року. Доводи відповідача про те, що інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вартість обладнання була скоригована на зміну курсу гривні до євро, судом не приймаються, оскільки правова природа нарахування інфляційних втрат та коригування вартості обладнання на курс євро,є різними.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку інфляції та встановлено, що заявлені позивачем вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідачем подано клопотання про зменшення суми штрафу на підставі ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України. Клопотанням мотивовано порушення зобовязань позивачем щодо строків поставки товару, додатковими витратами відповідача на отримання товару у позивача на суму 10996,44 грн., хоча умовами договору передбачено, що позивач сам здійснює поставку товару до міста Маріуполя на адресу відповідача, а також проведенням антитерористичної операції на території Донецької області.

Відповідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення штрафу, суд враховує те, що позивачем не дотриманий строк поставки обладнання, не виконані умови щодо поставки обладнання на адресу відповідача, відповідачем не надано доказів на підтвердження понесення ним додаткових витрат на перевезення обладнання, а також ступінь виконання договору та загальновідомі події, які відбуваються на території Донецької області, що потягли за собою певні складності у здійсненні господарської діяльності, та вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 171130,95 грн., суд приходить до висновку про зменшення суми пені на 50%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 13702,81 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам без урахування зменшеної суми пені.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1; з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Ксімекс» (56072, м.Одеса, вул.Генерала Петрова, 49/1, код 01295813) суму основного боргу у розмірі 281807 (двісті вісімдесят одна тисяча вісімсот сім) 56коп., пеню у розмірі 13702 (тринадцять тисяч сімсот дві) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 6719 (шість тисяч сімсот девятнадцять) грн. 92 коп., інфляційні нарахування у розмірі 164411 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста одинадцять) грн. 03 коп., судовий збір у розмірі 9606 (девять тисяч шістсот шість) 87коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 20.08.2015.