РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/24908/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"

Про стягнення 156 595,37 грн.

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники :

Від позивача: Карабан Є. П. (дов. б/н від 31.03.2015)

Від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 20.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 156 595,37 грн. договором поставки № 108 від 01.08.2013 та договорами № 1 від 25.11.2013 та № 2 від 01.07.2014 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24908/15 та призначено до розгляду на 06.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 20.10.2015, в зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, що перешкоджало розгляду справи.

В судове засідання 20.10.2015 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав суду усні пояснення по суті позовних вимог, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором поставки № 108 від 01.08.2013 та договорами № 1 від 25.11.2013 та № 2 від 01.07.2014 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 156 595,37 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, викладеного позивачем не спростував, в судове засідання жодного разу не з'явився.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 20.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено договір поставки № 108 (далі за текстом - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався систематично доставляти і передавати у власність покупця продовольчу та непродовольчу продукцію, а покупець зобов'язався приймати товар та оплачувати його на умова договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару покупцю здійснюється окремими партіями та за рахунок постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" ( в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно - транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю (п. 1.6 договору).

Згідно п. 5.6. договору оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно - транспортних, видаткових, податкових). При цьому покупець зменшує суму платежу на вартість товару, який був повернений але не вивезений постачальником.

Пунктом 5.8 договору сторони погодили, що оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через 90 днів календарних днів за поставлений товар.

Для зручності розрахунків сторони щоквартально проводять звірку взаєморозрахунків до 15 числа місяця, наступного за останнім днем останнього місяця звітного кварталу. Дані підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків, є підставою для проведення остаточних розрахунків або проведення взаємозаліку зустрічних вимог (п. 5.13 договору).

Згідно умов п. 9.1. договору він діє до 31.12.2015.

На виконання вказаного договору позивач поставив відповідачу товару в період з 09 квітня 2014 року по 25 грудня 2014 року на загальну суму 94 200, 02 грн., який був частково оплачений відповідачем на суму 11 906, 07 грн. та частково повернутий на суму 74, 40 грн.

Крім того, 01.08.2012 між позивачем, як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бімаркет", як покупцем було укладено договір поставки № 1143, на виконання якого позивачем було здійснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Бімаркет" серію поставок, які були оплачені останнім не в повному обсязі.

25.11.2013 між позивачем, як постачальником, Товариством з обмеженою відповідальністю "Бімаркет", як стороною - 1 та відповідачем, як стороною - 2 було укладено тристоронній договір № 1 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімаркет" перед позивачем, щодо оплати грошових коштів у розмірі 50 000, 00 грн. в тому числі ПДВ 20 % - 10 000, 00 грн. за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бімаркет". Згідно зазначеного в договорі № 1 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 від 25.11.2013 позивач підписавши такий договір набуває право вимоги виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за товариством з обмеженою відповідальністю "Бімаркет".

Договір № 1 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 від 25.11.2013 вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін.

01.07.2014 позивач, відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бімаркет" уклали договір № 2 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 на подібних договору № 1 умовах, відповідно до якого відповідач прийняв на себе зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімаркет" перед позивачем, щодо оплати грошових коштів у розмірі 24 375, 82 грн. в тому числі ПДВ 20 % - 4 062, 64 грн. за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бімаркет".

За розрахунком позивача, прострочена заборгованість відповідача перед ним з урахуванням зобов'язань визначених договорами № 1 та № 2 становить 156 595, 37 грн.

Предметом позову у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 156 595, 37 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір поставки № 108 від 01.08.2013 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 692 ЦК України внормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар в період з 09 квітня 2014 року по 25 грудня 2014 року на загальну суму 94 200, 02 грн., який був частково оплачений відповідачем на суму 11 906, 07 грн. та частково повернутий на суму 74, 40 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Умовами укладеного між сторонами договору поставки визначено, що оплата товару здійснюється через 90 днів з моменту поставки товару, відповідно строк оплати товару поставленого в період з 09 квітня 2014 року по 25 грудня 2014 року станом на момент вирішення справи настав. Проте, відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Враховуючи, що вищезазначене, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 82 219, 55 грн., доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за договором у розмірі 82 219, 55 грн. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 82 219, 55 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 5.8. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за договором у розмірі 82 219, 55 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Договори № 1 від 25.11.2013 та № 2 від 01.07.2014 про передачу зобов'язання за договором поставки № 1143 від 01.08.2012 є договорами переведення боргу, тому до цих відносин застосовуються загальні положення глави 47 ЦК в частині заміни боржника у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу - у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (ст. 521 ЦК України).

Отже, на підставі договорів № 1 та № 2 відповідач прийняв на себе зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімаркет" перед позивачем щодо оплати позивачу грошових коштів у розмірі 74 375, 82 грн. (50 000, 00 + 24 375, 82 = 74 375, 82), а позивач відповідно набув право вимагати від відповідача виконання таких зобов'язань.

Доказів на підтвердження виконання відповідачем його зобов'язань по оплаті грошових коштів в розмірі 74 375, 82 грн. за договорами № 1 та № 2 суду не надано.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 74 375, 82 грн., оплата яких встановлена сторонами в договорах № 1 та № 2, відтак відповідні вимоги підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 156 595, 37 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, будинок Ѕ; ідентифікаційний код 38451148) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДІНАСТІЯ" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 14; ідентифікаційний код 38118770) 156 595 (сто п'ятдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 37 коп. заборгованості та 3 131 (три тисячі сто тридцять одну) грн. 91 коп. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Копію рішення розіслати сторонам у справі.

Повне рішення складено 26.10.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк