РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23014/15 29.10.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика "Філкон"

про стягнення 2 986,57 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Чорнобай Д.В. за довіреністю № 13/24-32 від 25.08.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика "Філкон" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 2 986,57 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.09.2015 р.

28.09.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі та заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 2 986,57 грн.

28.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства надійшло повідомлення про виконання умов договору з поставки товару.

Ухвалою від 30.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 29.10.2015 р.

23.10.2015 р. від відповідача надійшли пояснення щодо наявної заборгованості перед позивачем.

Представник відповідача у судове засідання 29.10.2015 р. повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 29.10.2015 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.05.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Одеська ТЕЦ" (надалі - позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика "Філкон" (надалі - відповідач, Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 204 (надалі - Договір).

За умовами п. п. 1.1., 1.2. Договору, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця полотно фільтроване із бельтінга (2030), в кількості 10 шт., загальною вартістю 21 533,30 грн. (надалі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти і оплати Товар в порядку та на умовах, визначених Договором. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість Товару, що підлягає передачі по Договору, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються в п. 1.1. Договору.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Договору сторони погодили, що сума Договору становить 25 839,96 грн., в тому числі ПДВ 20%. Оплата вартості Товару здійснюється Покупцем при наявності фінансування на умовах передоплати шляхом перерахування грошових коштів розрахунковий рахунок Продавця, вказаний в р. 9 Договору. Факт отримання Покупцем Товару оформляється видатковою накладною на Товар, яка підписується повноважними представниками Сторін.

Згідно з п. 4.1. Договору, Продавець на себе зобов'язання протягом двадцяти календарних днів з моменту передоплати передати Покупцю Товар у відповідності до найменування та кількості указаних у видаткових документах, а також товарну та податкову накладні на Товар.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконуючи умови Договору, позивач сплатив відповідачу передоплату за товар на загальну суму 25 839,96 грн. за платіжним дорученням № 1607 від 17.06.2015 р., копія якого наявна у матеріалах справи, проте відповідач свої зобов'язання по договору щодо поставки оплаченого товару у встановлений строк не виконав.

При цьому, відповідач факт прострочення передачі товару за Договором не заперечує, проте 28.09.2015 р. останнім подано докази передачі товару позивачу за видатковою накладною № 244 від 14.09.2015 р.

Позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 28.09.2015 р. підтверджує отримання товару від відповідача за видатковою накладною № 244 від 14.09.2015 р., та просить стягнути з останнього 1 177,78 грн. пені й 1 808,79 грн. штрафу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 5.3. Договору, у випадку затримки в передачі (відвантаження) товарів Покупцю понад строк, передбачений в п. 4.1. Договору, Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент укладення Договору, від вартості непереданого Товару.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що частка держави у статутному капіталі позивача становить 99, 989%, що свідчить про можливість застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі встановленому ст. 231 Господарського кодексу України (7%).

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 1 117, 78 грн. пені та 1 808,79 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика "Філкон" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (65003, м. Одеса, вул. Церковна, буд. 29; ) 1 177 (одну тисячу сто сімдесят сім) грн. 78 коп. пені, 1 808 (одну тисячу вісімсот вісім) грн. 79 коп. штрафу та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.11.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна