ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 5023/4669/12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого,
Коваленка В.М. (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4
на постанову та ухвалувід 16.07.2015 Харківського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 господарського суду Харківської області
у справі№ 5023/4669/12 господарського суду Харківської області

за заявою доФізичної особи ОСОБА_5 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛМ-ХХІ"
про розпорядник майнавизнання банкрутом арбітражний керуючий Персидський В.Ю.
в судовому засіданні взяли участь представники:

фізичної особи ОСОБА_4-ОСОБА_4 (особисто), ОСОБА_7,
ПП ПФ "ВЕМ" -Альошин В.В.,
ТОВ "ЛМ-ХХІ" -Батютенко Ю.В.
розпорядник майна -арбітражний керуючий Персидський В.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2012 порушено провадження у справі № 5023/4669/12 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ЛМ-ХХІ" (далі - Боржник, ТОВ "ЛМ-ХХІ") за заявою фізичної особи ОСОБА_5 в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2014 заяву фізичної особи ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) про визнання грошових вимог до Боржника задоволено в повному обсязі - в сумі 758 000,00 грн., а розпорядника майна зобов'язано включити вимоги вказаної особи у визначеній сумі до реєстру вимог кредиторів згідно з черговістю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.04.2014 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2014 року - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014 ухвалу господарського суду Харківської області від 13.02.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.04.2014 скасовано, справу № 5023/4669/12 в частині розгляду кредиторських вимог фізичної особи ОСОБА_4 до Боржника передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді, ухвалою господарського суду Харківської області від 20.05.2015 (суддя Швидкін А.О.) відмовлено в задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 758 000,00 грн. Відхилено грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_4 до боржника в сумі 758 000,00 грн. в повному обсязі.

Не погодившись із цією ухвалою суду, фізична особа ОСОБА_4 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 20.05.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги фізичної особи ОСОБА_4 в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 (головуючий суддя - Гетьман Р.А., судді: Пуль О.А., Фоміна В.О.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 20.05.2015 - без змін.

Не погоджуючись з цими судовими рішеннями судів попередніх інстанцій фізична особа ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 20.05.2015, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги фізичної особи ОСОБА_4 в повному обсязі..

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.14 Закону про банкрутство, а також норм процесуального права.

28.10.20015 до суду касаційної інстанції надійшло клопотання фізичної особи ОСОБА_4 про відкладення розгляду касаційних скарг ПП ПФ "ВЕМ" та фізичної особи ОСОБА_4 у даній справі, призначених на 28.20.2015. Зазначене клопотання було підтримано в засіданні Вищого господарського суду України ОСОБА_4 та його представником, які вказали про звернення першого ще з однією касаційною скаргою у даній справі, яка, на їх думку, має бути розглянута разом з названими вище касаційними скаргами.

Враховуючи приписи ст.77 ГПК України, клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки викладені у клопотанні доводи про пов'язаність між собою касаційних скарг у даній справі суду доведені не були та стосуються, як повідомив заявник та вбачається з матеріалів справи, кредиторських вимог різних осіб до ТОВ "ЛМ-ХХІ".

Заслухавши пояснення розпорядника майна Боржника, фізичної особи ОСОБА_4, його представника, представника ПП ПФ "ВЕМ" та Боржника, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до Боржника у розмірі 758 000,00 грн., господарський суд першої інстанції виходив з того що первісно заявлені грошові вимоги у заяві від 14.12.2012 є необґрунтованими, а вимоги ОСОБА_4 від 13.02.2014 у тому ж розмірі, але з інших матеріально-правових підстав, заявлені поза межами граничного строку, встановленого ст. 14 Закону про банкрутство.

З вказаними висновками повністю погодився суд апеляційної інстанції.

Заперечуючи такі висновки, ОСОБА_4 стверджує, що він є кредитором Боржника та його вимоги складають 758 000,00 грн. заборгованості ТОВ "ЛМ-ХХІ" за договором безпроцентної позики від 14.10.2009, укладеним між ОСОБА_4 як засновником Боржника (позикодавцем) та Боржником (позичальником). При цьому, скаржник вказує, що ТОВ "ЛМ-ХХІ" доказів погашення заборгованості за договором безпроцентної позики від 14.10.2009 до суду не надав, доводів заявника кредиторських вимог не спростував, а отже є таким, що не погасив кредиторську заборгованість з повернення безпроцентної позики перед кредитором у розмірі 758 000,00 грн. До того ж, як зазначає ОСОБА_4 в касаційній скарзі з посиланням на норми ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, його вимоги до Боржника за договором позики є обґрунтованими та заявлені в межах встановленого законом строку.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними запереченнями, оскільки вони суперечать вимогам діючого законодавства та викладені без врахування встановлених судами обставин справи.

Місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, при новому розгляді справи, виконавши відповідно до ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки постанови суду касаційної інстанції від 23.07.2014, належним чином з'ясував обставини справи стосовно спірних кредиторських вимог. Зокрема, суд першої інстанції надав належну правову оцінку правовідносинам між Боржником та фізичною особою ОСОБА_4 з приводу грошових сум, що складають спірні кредиторські вимоги у справі, здійснив аналіз складу та матеріально-правових підстав для заявлення ОСОБА_4 кредиторських вимог до Боржника згідно письмових пояснень від 13.02.2014, у тому числі в контексті норм частин 1 і 2 ст. 14 Закону про банкрутство, а також здійснив аналіз складу попередньо заявлених 14.12.2012 вимог на предмет їх відповідності вимогам ст. 1 Закону про банкрутство, надав оцінку названим вимогам на предмет наявності їх документального підтвердження.

Так, по-перше, здійснюючи розгляд поданої 14.12.2012 заяви про визнання грошових вимог в сумі 758 000,00 грн., яка ґрунтувалась на внесенні ОСОБА_4 як засновником ТОВ "ЛМ-ХХІ" з січня 2007 року по вересень 2012 року, поворотної матеріальної допомоги у вигляді будівельних матеріалів та обладнання, придбаних ОСОБА_4 на кошти, отримані згідно двох договорів займу від 27.05.2010, укладених ОСОБА_4 із ОСОБА_9 (про надання безпроцентного займу у розмірі 10 000,00 дол. США) та ОСОБА_10 (про надання безпроцентного займу у розмірі 9 900,00 дол. США), місцевим та апеляційним судами було встановлено, що в порушення ст. 33 ГПК України, заявником кредиторських вимог не надано доказів на підтвердження виникнення правовідносин з Боржником, зокрема обставин щодо придбання та передачі ТОВ "ЛМ-ХХІ" у відповідний період будь-яких будівельних матеріалів та обладнання. При цьому, судами було встановлено відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що до моменту порушення провадження по справі ОСОБА_4 звертався до Боржника про відшкодування йому вартості будівельних матеріалів та обладнання.

Згідно ст. 1 Закону про банкрутство грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов'язання боржника - фізичної особи - підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов'язаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про те, що у відповідності до приписів названої норми ОСОБА_4, як засновник, не може бути визнаний кредитором Боржника, а наслідком передачі будівельних матеріалів та обладнання у якості поворотної допомоги Боржнику є матеріальне зобов'язання - повернення заявнику цих будівельних матеріалів та обладнання, а не грошові зобов'язання щодо оплати або відшкодування її вартості.

До викладеного слід додати, що господарський суд Харківської області зобов'язував, зокрема, ОСОБА_4 надати до господарського суду додаткові документи для проведення судової економічної експертизи: дані аналітичного та синтетичного бухгалтерського обліку по відображенню заборгованості ТОВ "ЛМ-ХХІ" перед ОСОБА_4 за поставлені будівельні матеріали з січня 2007 року по вересень 2012 року з відповідними підтверджуючими документами. Однак, вимог суду першої інстанції заявником виконано не було.

Поряд з цим, згідно висновку судової економічної експертизи №12814 від 02.02.2015 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса у зв`язку з відсутністю відповідних первинних документів у якості вихідних даних для експерта, провести дослідження документальної обґрунтованості заявлених грошових вимог ОСОБА_4 в розмірі 758 000,00 грн. не надається за можливе, про що також було зазначено і оспорюваній ухвалі суду першої інстанції.

Не було також надано Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса висновків за результатами призначених господарським судом Харківської області судово-технічної та судово-почеркознавчої експертиз, у зв'язку з ненаданням додаткових документів та не сплати рахунка вартості робіт по проведенню експертиз.

По-друге, розглядаючи вимоги ОСОБА_4, які були викладені ним 13.02.2014 в поясненнях до заяви від 14.12.2012 та обґрунтовані виникненням боргу у розмірі 758 000,00 грн. на підставі договору безпроцентної позики від 14.10.2009, укладеного між ОСОБА_4 як засновником Боржника та директором Боржника, місцевий та апеляційний суди встановили, що вказані кредиторські вимоги містять інші матеріально-правові підстави, ніж ті, що були заявлені 14.12.2012, а отже, є новими вимогами ОСОБА_4 про визнання його кредитором у справі.

За приписами ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ "ЛМ-ХХІ" було опубліковано в газеті "Голос України" №217 (5467) від 16.11.2012.

Отже, заява про визнання вказаних вище вимог буда подана до суду після закінчення встановленого ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство граничного строку звернення конкурсних кредиторів із заявами з грошовими вимогами до Боржника, що було також встановлено в оскаржуваних судових рішеннях.

Таким чином, виходячи з аналізу названих норм та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, колегія суддів вважає правомірними висновки цих судів про відмову в задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_4 про визнання грошових вимог з підстав їх необґрунтованості та не доведеності належними і допустимими доказами, а доводи касаційної скарги такими, що не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Оцінка доводів учасників даної справи про банкрутство та наявних доказів була здійснена попередніми судовими інстанціями з дотриманням приписів ст.ст. 47, 43 ГПК України.

Доводи ж касаційної скарги ОСОБА_4 були предметом дослідження як в суді першої, так і апеляційної інстанцій та обґрунтовано відхилені як безпідставні та зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, тому не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на встановлені ст. 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції.

Таким чином, оскаржувані ухвала місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись нормами ст.ст. 41, 43, 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 та ухвалу господарського суду Харківської області від 20.05.2015 у справі № 5023/4669/12 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана 30.10.2015