ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р.Справа № 916/3674/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Стачук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Фермерського господарства „Райдуга (м.Одеса);

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Ресурс і К (м.Чернигів);

2. фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (м.Одеса);

про: стягнення 250000,00 грн.

За участю:

представника позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

представник відповідача 1: не зявився;

представник відповідача 2: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фермерське господарство „Райдуга, звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Ресурс і К та фізичної особи підприємця ОСОБА_1, про стягнення 250000,00 грн. Просить стягнути 249000,00 грн. з відповідача-1 та 1000,00 грн. з відповідача-2.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем-1 12.02.2015 року договору відчуження мінеральних добрів (селітри аміачної укр.) на суму 250000,00 грн., оплату виставленого відповідачем-1 рахунку-фактури № СФ-0000019 від 12.02.2015 р. на суму 250000,00 грн., платіжне доручення № 17 від 12.02.2015 р., невиконання відповідачем-1 своїх зобовязань щодо поставки товару, укладання з відповідачем-2 договору від 10.06.2015 р. про переведення боргу у розмірі 1000,00 грн. та інші викладені у позовній заяві обставини.

Відповідачі в судове засідання не зявились, відзив на позов не представили, тому справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивач, суд встановив наступне.

Позивач, отримавши від відповідача-1 рахунок-фактуру № СФ-0000019 від 12.02.2015 р. на суму 250000,00 грн. на оплату „селітри аміачної (укр.) мішок, здійснив таку оплату платіжним дорученням № 17 від 12.02.2015 р. на вказану суму. Платіжне доручення в якості призначення платежу вказує на оплату міндобрив згідно вищевказаного рахунку.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він відповідає вимогам ст.207 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

При цьому, поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

За таких обставин, суд вважає що внаслідок фактичних дій позивача та відповідача-1, які виразилися насамперед у виставленні рахунку та його оплаті, між сторонами фактично виникли правовідносини, притаманні договору поставки.

Так, згідно зі ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, яка забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом

Всупереч вказаним правовим нормам, відповідач свої зобовязання щодо поставки товару не виконав.

Згідно з п.2 ст.712 Цивільного Кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.2 ст.693 Цивільного Кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За таких обставин, у позивача відповідно до вимог вищевказаних норм законодавства виникло право вимагати повернення передплати, тоді як у відповідача-1 виник обовязок здійснити таке повернення.

Крім того, між позивачем та відповідачем-2 був підписаний договір від 10.06.2015 р. про переведення боргу у розмірі 1000,00 грн.

За таких обставин, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 249000,00 грн. з відповідача-1 та 1000,00 грн. з відповідача-2.

Відповідно до ст.44, ч.1 ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.202, 205, 207, 611, 693 712 Цивільного Кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України ст.ст.33, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства „Райдуга задовольнити .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Ресурс і К (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. О.Кошового, буд.1, корп. 7, код 37591883) на користь Фермерського господарства „Райдуга (66220, Одеська обл., Савранський р-н, с.Дубинове, код 35233321) основну суму заборгованості відповідно до рахунку-фактури СФ-0000019 від 12.02.2015 р. у розмірі 249000/двісті сорок девять тисяч/ грн. 00 коп., 5000/пять тисяч/грн. 00 коп судового збору.

3. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (65123,АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фермерського господарства „Райдуга (66220, Одеська обл., Савранський р-н, с.Дубинове, код 35233321) суму заборгованості відповідно до договору переведення боргу від 10.06.2015 р. у розмірі 1000/одна тисяча/грн. 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 23.10.2015 року.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков