РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/16046/15

За позовом Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-29»

до Приватного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 269542,06 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Опанасенко А.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: Кравчик С.М. - представник за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

ЖБК «Арсеналець-29» звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київенерго» про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді в розмірі 269542,06 грн., яка включає в себе 184624,39 грн. основного боргу та нарахованих на вказану заборгованість 3% річних в розмірі 3034,92 грн. і інфляційних втрат в розмірі 81882,75 грн.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути суму основного боргу в розмірі 184624,39 грн. та 82948,77 грн інфляційних втрат і 3550,86 грн 3% річних за період з 29.11.2014 по 20.07.2015.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між ПАТ «Київенерго» (постачальник) та ЖБК «Арсеналець-29» (абонент) 01.11.1998 укладено договір постачання теплової енергії у гарячій воді №1630546, за яким відповідач зобов'язався постачати теплоенергію, а позивач - своєчасно оплачувати її вартість.

Проте при виконанні вказаного договору, у відповідача перед позивачем виникли грошові зобов'язання, зокрема, рішенням господарського судум. Києва від 19.03.2012 у справі № 7/190-41/525 встановлено, що відповідачем, за період з лютого 2006 року по січень 2009 року було застосовано невірний тариф до розрахунку а надані послуги, внаслідок чого, за вказаний період відповідачем було надано послуг на суму 825207,86 грн., а сплачено позивачем 948715,46 грн. Враховуючи викладене, позивач вказує, що за період з 01.02.2006 по 01.09.2009 рішенням суду встановлено переплату в розмірі 123507,60 грн., яку позивач просить стягнути.

Крім того, позивачем за період з 01.12.2010 по 01.12.2011 сплачено за надані послуги 815213,10 грн., при тому, що відповідачем надано послуг на суму 754095,31 грн. При цьому переплату в розмірі 61117,79 грн. відповідачем було зараховано в рахунок погашення боргу, який виник до 01.12.2012 на підставі рішення господарського суду м. Києва від17.01.2012 у справі № 1/18-25/213. Проте рішенням суду від 05.11.2014 у справі № 910/15316/14 встановлено, що заборгованість за вказаний період відсутня у зв'язку з її оплатою позивачем. На підставі викладеного вказує, що за період з 01.12.2010 по 01.12.2011 встановлено переплату в розмірі 61117,79 грн., яку позивач також просить стягнути.

Позивач звертався до відповідача з листом від 17.11.2014 з вимогою в 10 денний термін зарахувати вказані переплати на погашення існуючої заборгованості, проте відповідач вказаний перерахунок не здійснив, у зв'язку з чим позивачем, на підставі ст..625 ЦК України за період з 29.11.2014 по 20.07.2015 нараховано 3% річних в розмірі 3550,86 грн. та 82948,77 грн. інфляційних втрат, які позивач також просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково надав пояснення, що про те, що відповідачем не здійснено відповідні перерахунки, позивач дізнався лише при розгляді справи № 910/15316/147, рішення по якій винесено 05.11.2014, після чого звернувся до відповідача з відповідним листом, а після відмови у перерахунку - до суду.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши, що всі платежі, які надходили від позивача, зараховувались ПАТ «Київенерго» в рахунок оплати теплової енергії за спірним договором. Крім того вказав,що у відповідача відсутні грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки за укладеним між сторонами договором правом вимоги сплатити грошові суми наділено лише відповідача, відтак вимоги позивача про стягнення грошових сум за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання є безпідставними. Також вказав, що ухвалою суду від 19.03.2012 у справі № 7/190-41-525, було вирішено спір про стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача, та вказано, що сплачено 948715,46 грн, а послуг надано на суму 825207,86 грн, у зв'язку з чим відмовлено у позові. При цьому суд, своєю ухвалою не встановлював наявність переплати та не зобов'язував відповідача перерахувати, сплатити, зарахувати будь-які суми на користь позивача, тому у ПАТ «Київенерго» відсутні грошові зобов'язання перед позивачем на підставі вказаного рішення суду.

Крім того позивачем зроблено заяву щодо застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення сум у вказаній справі.

Заслухавши представників сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.1998 між АЕК «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго» (енергопостачальна компанія) та ЖБК «Арсеналець-29» (абонент) укладено договір № 1630546 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених договором.

Вказаний договір є дійсним, його укладення сторонами не заперечується, сторонами договір виконується.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, в ході виконання вказаного договору між сторонами неодноразово виникали спори в частині оплати наданих відповідачем послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді, з метою вирішення яких, а саме стягнення заборгованості за надані послуги, відповідач неодноразово звертався до суду з відповідним позовами.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.03.2012 у справі №7/190-41/525, прийнятої судом за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2011 у справі за позовом ПАТ «Київенерго» до ЖБК «Арсеналець-29» про стягнення заборгованості за надані в рамках спірного договору послуги, вказане рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2011 скасовано та прийнято нове рішення, яким ПАТ «Київенерго» відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому в мотивувальній частині згаданої ухвали суду від 19.03.2012 вказано, що за період з лютого 2006 року по січень 2009 року ПАТ «Київенерго» було надано ЖБК «Арсеналець-29» послуг на суму 825207,86 грн., абонентом за надані послуги сплачено 948715,46 грн., що стало обставиною, на підставі якої суд відмовив у задоволенні позву.

Як встановлено судом, укладений між сторонами договір є договором постачання теплової енергії.

Відповідно до положень ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 670 ЦК України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2012 у справі № 7/190-41/525 встановлено, що позивачем за період з лютого 2006 року по січень 2009 року сплачено позивачу вартість послуг на 123507,60 грн. більше вартості фактично наданих таких послуг відповідачем, відтак вимога позивача щодо повернення вказаної суми є правомірною.

Разом з тим відповідачем у вказаній справі зроблено заяву про застосування позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктами 3-5 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з пояснень представників сторін, матеріалів справи, зокрема копії ухвали суду від 19.03.2012, представник позивача - ЖБК «Арсеналець-29» був присутній у судовому засіданні, відповідно, повинен був дізнатися про сплату послуг у розмірі, що перевищує вартість фактично наданих послуг 19.03.2012.

З позовною заявою до суду позивач звернувся 23.06.2015, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, який сплив 19.03.2015. Також, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення вказаних коштів, сплила позовна давність і за вимогою про стягнення нарахованих на вказану суму інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст..625 ЦК України.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів, в розмірі 123507,60 грн., а також нарахованих на вказану суму інфляційних втрат та 3% річних.

В частині стягнення переплати в розмірі 61117,79 грн., що виникла а період з 01.12.2010 по 01.12.2011, суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.01.2012 у справі № 1/18-25/213 за позовом АЕК «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго» до ЖБК «Арсеналець-29» про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 275044,85 грн. позов задоволено частково. Стягнуто з ЖБК «Арсеналець-29» на користь ПАТ «Київенерго» 89617,78 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 13726,60 грн. інфляційних втрат, 6438,44 грн. 3% річних, 1097,83 грн. державного мита та 64,40 грн. втрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, вказана заборгованість, виникла за теплову енергію, поставлену ЖБК «Арсеналець-29» за період з лютого 2009 по грудень 2010 року.

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 18.04.2012 позивачем у період з лютого по червень 2013 року сплачено грошові кошти у розмірі 110975,05 грн.

Разом з тим, позивач вказує, що частина коштів, які сплачувалися позивачем у періоді з 01.10.2011 по 01.06.2014 зараховувалися відповідачем в рахунок погашення боргу, який виник до 01.12.2010, внаслідок чого позивачем за вказаний період здійснено переплату в розмірі 61117,79 грн., оскільки в рахунок боргу за даний період відповідачем зараховано, як 110975,05 грн., сплачених на виконання рішення суду, так і частина поточних платежів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наданої відповідачем довідки про надходженя коштів за спожиту теплову енергію ЖБК «Арсеналець-29», відповідачем всі кошти, які надходили від позивача зараховано в рахунок спожитої позивачем теплової енергії.

Розмір заборгованості позивача за період з 01.12.2010 по 01.12.2011 встановлено рішенням суду у справі № 1/18-25/2013. У випадку, якщо вказана заборгованість позивачем вже була частково погашена за рахунок інших платежів, які сплачувались ЖБК в розмірі,що перевищував поточну заборгованість, позивач не був позбавлений можливості заявити про вказані сплати під час розгляду судом іншої справи. Крім того, у разі, якщо на час виконання рішення суду, відповідачем, в рахунок боргу за період, за яких судом стягнуто заборгованість, вже частково було зараховано грошові кошти, позивач мав можливість вказати про таке зарахування при виконанні рішення суду, відповідно сплативши меншу суму.

Також суд бере до уваги, що рішенням суду стягнуто заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 89617,78 грн., решту суми становлять нараховані у відповідності до вимог ст..625 ЦК України інфляційні втрати, 3% річних та судові витрати понесені ПАТ «Київенерго» у зв'язку зі зверненням до суду. Вказані грошові кошти не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості позивача за отриману теплову енергію.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт надмірного зарахування грошових коштів в рахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2010 по 01.12.2011, як за рішенням суду, так і за рахунок здійснених поточних платежів.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 61117,79 грн. переплати та нарахованих на вказану суму 3% річних і інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко