ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 р. Справа №917/2185/15

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м.Полтава, 36008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,36000

про стягнення 4023,87 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 29-14/17 від 05.01.2015р.

від відповідача: не з'явились.

Розглядається позовна заява про стягнення грошових коштів у розмірі 4023,87 грн. боргу за договором № 2512 від 01.10.2013р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, у тому числі 1879,72 грн. основного боргу, 1879,72 грн. пені, 19,00 грн. - 3% річних, 245,43 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно не сплачує вартість отриманої теплової енергії відповідно до договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2512 від 01.10.2013р.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

Відповідач відзив на позов не надав. Ухвала, яка направлялась йому за адресою, що зазначена у позові та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулася до суду з відміткою пошти "за закінченням строку зберігання".

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (теплопостачальна організація за Договором; позивач по справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач за Договором; відповідач по справі) 01.10.2013р. був укладений Договір № 2512 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір) (а. с. 11-12).

Відповідно до умов Договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача

Пунктом 21 договору визначено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством «Полтаватеплоенерго», встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Указаною Комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі:

-1013,65 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 червня 2014 року на підставі постанови № 524 від 16.05.2014;

-1202,90 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 грудня 2014 року на підставі постанови № 653 від 28.11.2014;

-1691,29 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 березня 2015 року на підставі постанови № 283 від 27.02.2015.

-1465,58 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 квітня 2015 року на підставі постанови № 1120 від 31.03.2015.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року (надалі Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

Відповідно до п. 15 договору обсяг теплової енергії, який постачається Споживача в розрахунковому періоді, визначається Теплопостачальною організацією розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження об'єктів (згідно СНиП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция и кондиционирование») з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеного згідно СНиП 2.01.01-82 (Строительная климатография и геофизика) та наведений в п. 3 Додатку № 2 «Розрахунок обсягу теплової енергії».

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 24 договору кінцевий розрахунок вартості теплової енергії, визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться відповідачем (споживачем) до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виписаного рахунку.

Як зазначає позивач, за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 за відпущену теплову енергію нараховано до сплати 1879,72 грн. Проте, відповідачем не було проведено оплати за спожиту теплову енергію, що свідчить про порушення зобов'язань за договором частині здійснення оплати за отриману теплову енергію у визначені договором строки.

На момент подання позову заборгованість за даними позивача заборгованість відповідача в частині оплати за отриману теплову енергію 01.01.2015 по 30.06.2015 за відпущену теплову енергію становить 1879,72 грн.

Згідно п. 27 договору у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1% за кожен день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також стягнення 3% річних з простроченої суми та інфляційних витрат, згідно статті 625 ЦК України.

Так позивачем, на підставі договору, ст. 230 ГК України та 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1879,72 грн. - пені за період з 15.02.2015р. по 29.07.2015р., 19,00 грн. - 3% річних за період з 15.02.2015р. по 29.07.2015р. та 245,43 грн. - інфляційних нарахувань за березень-червень 2015р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, матеріалами справи підтверджено, що у даному випадку мало місце порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу сумі 1879,72 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, передбачили, що у випадку несплати у вказані в договорі строки нараховується пеня в розмірі 1% за кожен день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно з Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" №686 -ХІ від 20.05.1999р., а також стягується 3% річних та інфляційні витрати з простроченої суми згідно зі ст.625 ЦК України. (п.27 договору)

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції за допомогою калькулятора ІПС "Ліга". За результатами розрахунку встановлено, що заявлені суми не перевищують розрахункових, є правомірними та підлягають задоволенню, а саме 1879,72 грн. - пені, 19,00 грн. - 3% річних та 245,43 грн. - інфляційні нарахування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони вільні у наданні до суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 36000, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008; код ЄДРПО 03338030) - 1879,72 грн. основного боргу, 1879,72 грн. пені, 19,00 грн. - 3% річних, 245,43 грн. інфляційних нарахувань та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено _________.2015 р.

Суддя Киричук О.А.