РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/19934/15

За позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест"

про стягнення 48 330 972,88 грн. та визнання договору недійсним

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Становова Ю.В.

від відповідача-1: Войченко С.В.

від відповідача-2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" (далі-відповідач-1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" (далі-відповідач-2) про стягнення з відповідача-1 штрафу за неправомірне відступлення права вимоги у сумі 48 330 972, 88 грн. та визнання договору про відступлення права вимоги від 20.05.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю"Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні оспорюваного договору відступлення права вимоги, відповідачі у справі, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що відступлення права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.08.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 10.09.2015.

10.09.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача-1 подав клопотання, у якому просить суд зобов'язати позивача надіслати копію позовної заяви з додатками безпосередньо на адресу уповноваженого представника відповідача-1 Войченка С.В. за адресою 03179, м. Київ, а/с 81, оскільки місцем перебування відповідача-1 є територія, на якій проводиться антитерористична операція і поштові відділення фактично не працюють.

Також представник відповідача-1 через загальний відділ діловодства суду 10.09.2015 подав клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Суд, розглянувши зазначене вище клопотання, з метою недопущення порушення процесуальних прав відповідача-1, зобов'язав позивача направити копії позовної заяви з додатками на адресу уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" Войченка С.В.: 03179, м. Київ, а/с 81, та надати суду докази виконання вимог суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 12.10.2015 за участю представників сторін.

12.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що договір про відступлення права вимоги від 20.05.2015 не укладався між відповідачами, його не існує, на адресу позивача не надходили докази переходу права вимоги до відповідача-2, а саме договору про відступлення права вимоги між відповідачами, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" подав відзив на позовну заяву, пояснюючи, що оспорюваний договір про відступлення права вимоги між відповідачами не укладався і фактично відсутній, як наслідок відсутніми є предмет та підстава позову.

У судовому засіданні 12.10.2015 оголошувалась перерва до 22.10.2015.

20.10.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва, представник позивача подав заперечення на відзиви відповідачів у справі, обґрунтовуючи тим, що на адресу позивача від відповідача-1 надійшло шість листів, в яких зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" повідомляє, що між відповідачами укладено договір про відступлення права вимоги від 20.05.2015. Отже, відповідачі свідомо та упереджено не надають суду вагомий доказ у справі, а саме, договір про відступлення права вимоги від 20.05.2015.

Крім того, 22.10.2015 представник позивача подав клопотання, в якому просить суд винести окрему ухвалу керівникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест", а також надіслати повідомлення прокурору або органу досудового розслідування про виявлення у діяльності представників відповідачів порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та клопотання про винесення окремої ухвали.

Розглянувши подане позивачем клопотання про винесення окремої ухвали, суд відзначає наступне.

Окрема ухвала та повідомлення господарського суду - засоби реагування господарського суду на виявлені під час судового розгляду порушення законності або суттєвих недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб

Відповідно до ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.

Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

У п. 5.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що на відміну від окремої ухвали повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (частина четверта статті 90 ГПК) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Оскільки, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали у даній справі, при цьому, судом не виявлено у діяльності підприємств такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення, відповідно у задоволенні клопотання позивача відмовляє.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача-2 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача-2 не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" (далі - постачальник) укладено низку договорів поставки, а саме: № ЦХП-06-02712-01 від 25.05.2012, № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013, № ЦХП - 05-02313-01 від 05.08.2013, № ЦХП-06-02413-01 від 08.11.2013, № ЦХП-02-00314-01 від 03.02.2014, № ЦХП-05-00514-01 від 06.02.2014, умовами яких передбачено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, які є невід'ємними частинами договорів, на умовах, що викладені у даних договорах.

Відповідно до п. 10.5 договорів, в разі порушення п. 13.8. сторона, яка здійснила відступлення права вимоги без письмового погодження іншої сторони за договорами, сплачує останній штраф у розмірі 20 % від суми даних договорів. Угода про відступлення права вимоги, укладена в порушення п. 13.8. за ініціативою зацікавленої сторони, визнається недійсною у порядку визначеному чинним законодавством.

Згідно п. 13.8. договорів, права і обов'язки за даними договорами можуть бути передані (відступлені) сторонами третім особам лише за взаємною письмовою згодою сторін.

Тож, у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань щодо поставленої відповідачем-1 продукції за вищевказаними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" звернулося до господарського суду міста Києва з позовами до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про стягнення заборгованості.

Рішеннями господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі № 910/12559/14, від 03.11.2014 у справі № 910/18655/14, від 04.11.2014 у справі № 910/20849/14, від 18.11.2014 у справі № 910/22298/14, від 25.03.2015 у справі № 910/2076/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" задоволено повністю.

Як зазначає позивач, 11.06.2015 та 15.06.2015 на адресу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" від відповідачів надійшли повідомлення, з яких вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" укладено договір відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2015, у зв'язку з чим в порядку та на умовах, визначених даним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" набуває право вимоги, належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" і стає кредитором за договорами поставки № ЦХП-06-02712-01 від 25.05.2012, № ЦХП-06-01413-01 від 02.07.2013, № ЦХП - 05-02313-01 від 05.08.2013, № ЦХП-06-02413-01 від 08.11.2013, № ЦХП-02-00314-01 від 03.02.2014, № ЦХП-05-00514-01 від 06.02.2014 та за рішеннями господарського суду міста Києва від 07.10.2014 у справі № 910/12559/14, від 03.11.2014 у справі № 910/18655/14, від 04.11.2014 у справі № 910/20849/14, від 18.11.2014 у справі № 910/22298/14, від 25.03.2015 у справі № 910/2076/15-г.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що при укладенні оспорюваного договору відступлення права вимоги відповідачі у справі, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що відступлення права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 20.05.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест". Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 48 330 972, 88 грн. штрафу за неправомірне відступлення права вимоги відповідно до п. 10.5 договорів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, згідно положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Як стверджує позивач, 20.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" укладено договір відступлення права вимоги (цесії)

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ст. 518 Цивільного кодексу України).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2015 зобов'язано відповідачів надати суду для огляду у судовому засіданні оригінал та копію для долучення до матеріалів справи договору про відступлення права вимоги від 20.05.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" вимог ухвали суду не виконали, у відзивах на позовну заяву зазначили, що договір відступлення права вимоги від 20.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" не укладався, його не існує, на адресу позивача не надходили докази переходу права вимоги до відповідача-2, а саме договору відступлення права вимоги.

Крім того, відповідно до тверджень відповідача-2, викладених у відзиві на позовну заяву, направлені у червні 2015 на адресу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" повідомлення від 25.05.2015 щодо укладених між відповідачами договорів відступлення права вимоги грошових коштів (цесії) від 20.05.2015, були складені та направлені позивачу без достатньої правової підстави, у зв'язку з тим, що в цей період часу між відповідачами продовжувалися переговори та не було укладено жодного договору, зокрема між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" не було досягнуто згоди з усіх істотних умов запланованого правочину.

Так, згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Згідно п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК.

Відповідно до статтей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, відповідно до абзацу 4 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" не доведено факт укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроінвестстрой" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскор-Інвест" договору відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2015, відтак, не доведено й порушення відповідачами прав позивача.

Отже, з огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу за неправомірне відступлення права вимоги у сумі 48 330 972, 88 грн. також задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 27.10.2015.

Суддя Бондарчук В.В.