ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2015 р.Справа № 916/3964/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Ошарін Д.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Берчатова Л.В. (довіреність №251-О від 23.07.2014р.);

Від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 22 873,18 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 22 837,18грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 795,46 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 15 077,72 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. було порушено провадження по справі №916/3964/15 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є саме та адреса на яку судом здійснювалась відправка поштової кореспонденції, а саме: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були здійсненні саме за адресою зазначеною у витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 19.10.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

07.08.2007р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПРИВАТБАНК" в особі філії "Южне головне регіональне управління" Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Клієнт) було укладено договір №ОД355W (надалі - договір).

13.08.2015р. до договору №ОД355W від 07.08.2007р. між сторонами було укладено додаток №7 (надалі - кредитний договір), згідно з яким відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 10 000,00 грн.

Закрите Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.5, 1.9, 1.12.1, 3.1, 3.2, 3.3 цього додатка до договору; термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 1.4, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.12.2, 1.12.4 цього додатка до договору; винагороди, передбаченого п.п. 1.10, 3.4, 3.5, 3.6 3 цього додатка до договору клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.5.1,5.2, 5.3, здійснюється протягом З(трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Позивач зазначає, що в зв'язку з порушеннями відповідачем своїх зобов'язань за договором у нього виникла заборгованість, яка станом на 06.08.2015 року становить 22 873,18 грн. яка складається 7 795,46 грн. - заборгованості за кредитом, 15 077,72 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось з відповідним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст.204 Цивільного кодексу України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

За приписами ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання -це вид цивільних правовідносин.

Статтею 193 Господарського кодексу України, статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.7 ст.193).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

При цьому, договір є обов'язковим для виконання сторонами своїх зобов'язань, про що свідчить вимоги ст.629 цього ж Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняті на себе зобов'язання за договором №OD355W від 07.08.2007р/, виконував у повному обсязі, систематично надавав відповідачу кредит, а відповідачем в порушення умов договору не здійснено повернення наданих йому по відкритій кредитній лінії грошових коштів.

Відповідно до п.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відношень встановленим по кредитному договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлене цим параграфом та не випливає з положень кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України та умовами укладеного кредитного договору, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку.

Відповідно до частин 1, 3 ст.549 зазначеного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Частинами 1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.5, 1.9, 1.12.1, 3.1, 3.2, 3.3 цього додатка до договору; термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 1.4, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.12.2, 1.12.4 цього додатка до договору; винагороди, передбаченого п.п. 1.10, 3.4, 3.5, 3.6 3 цього додатка до договору клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.5.1,5.2, 5.3, здійснюється протягом З(трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені норми матеріального права, вказані договірні умови, несвоєчасне повернення відповідачем суми кредиту, перевіривши правильність розрахунків заявлених до стягнення сум, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 7 795,46 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 15 077,72 грн. обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст. 49 ГПК України відшкодовуються судові витрати, а саме 1827 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 22 873,18грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства „Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код 14360570) 7 795 /сім тисяч сімсот дев'яносто п'ять/ грн. 46 коп. заборгованості за кредитом, 15 077 /п'ятнадцять тисяч сімдесят сім тисяч/ грн. 72 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та 1827 /одну тисячу вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 26 жовтня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев