РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/6412/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Києва

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Києва

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 81385355,32 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Станішевський І.С.,

від відповідача: Мицько Р.М.

СУТЬ СПОРУ :

у квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що на виконання укладеного між ним та відповідачем як правонаступником Дочірнього підприємства "Нафтогазмережі" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" договору № 302-09/8 поставки природного газу від 18 грудня 2009 р., додаткових угод №№ 1 від 31 грудня 2009 р., 2 від 28 січня 2010 р., 3 від 27 травня 2010 р. до цього договору він протягом січня-червня 2010 року передав відповідачу природний газ вартістю 72010545,88 грн.

Всупереч умов цього договору відповідач одержаний природний газ не оплатив, заборгував йому станом на 20 березня 2013 р. 66965424,68 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 8365702,45 грн., три проценти річних з простроченої суми 6054228,19 грн., а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, частково перебіг строку позовної давності в частині вимог про стягнення трьох процентів річних з простроченої суми до часу звернення позивача в суд з указаним позовом. Також заперечував проти стягнення з нього фінансових санкцій, посилаючись на Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (далі-Закон), який передбачав обов'язкове списання вказаної заборгованості, штрафних та фінансових санкцій.

Заявив клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи. Враховуючи, що запропоновані на вирішення експертизи питання заборгованості між сторонами та нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором носять правовий характер, їх вирішення належить до компетенції суду, то у задоволенні цього клопотання відповідно до ст. 41 ГПК України судом відмовлено. Також у процесі розгляду справи заявив клопотання про колегіальний розгляд справи. Суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання у зв'язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 грудня 2009 р. між позивачем та відповідачем як правонаступником Дочірнього підприємства "Нафтогазмережі" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" укладено договір № 302-09/8 поставки природного газу, додаткових угод №№ 1 від 31 грудня 2009 р., 2 від 28 січня 2010 р., 3 від 27 травня 2010 р. до цього договору, згідно з умовами яких позивач зобов'язався передати відповідачу протягом 2010 року імпортований природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат філій ДП "Нафтогазмережі" за наявності ресурсу в обсязі до 54669900 м3 згідно погодженого графіку, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного газу та послуг з його транспортування.

Додатком № 1 до договору в редакції пункту 4 додаткової угоди № 3 від 27 травня 2010 р. до нього сторони погодили обсяги газу, що передаються філіям ДП "Нафтогазмережі" для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат у 2010 році за даним договором.

Ціна природного газу та тариф на транспортування визначені розділом 4 договору.

Згідно п. 5.1 договору розрахунки за газ з урахуванням вартості його транспортування здійснюється покупцем протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання-передачі газу до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня до 31 грудня 2010 р., в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданих договору та додаткових угод до нього.

Поясненнями представників сторін, актами передачі-приймання природного газу №№ 01/10-НГМ-ВТВ від 31 січня 2010 р., 02/10-НГМ-ВТВ від 28 лютого 2010 р., 03/10-НГМ-ВТВ від 31 березня 2010 р., 04/10-НГМ-ВТВ від 30 квітня 2010 р., 05/10-НГМ-ВТВ від 31 травня 2010 р., 06/10-НГМ-ВТВ від 30 червня 2010 р., двохстороннім актом звіряння розрахунків станом на 31 грудня 2012 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачу протягом січня - червня 2010 року 28940605 м3 природного газу та надання послуг з його транспортування загальною вартістю 72010545,88 грн. та заборгованості відповідача по оплаті за одержаний газ станом на 20 березня 2013 р. у розмірі 66965424,68 грн.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 622 ЦК України підлягає стягненню 66965424,68 грн. боргу.

Заявлені вимоги про стягнення відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 8365702,45 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6054228,19 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий відповідачем у період до 1 січня 2011 р. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Спірні відносини виникли між сторонами як підприємствами паливно-енергетичного комплексу України, які врегульовані відповідними нормами чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

4 червня 2011 р. набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (далі-Закон), дія якого поширювалася на сторін у справі (ст. 1 Закону).

Відповідно до вимог його п. 2.2 ст. 2 на умовах, визначених цим Законом, підлягала списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Указаний Закон втратив чинність 30 червня 2012 р.

Отже, за умови належного здійснення позивачем права на нарахування фінансових санкцій, що є предметом даного спору, у період до 30 червня 2012 р., відповідач мав право списати таку заборгованість відповідно до вимог вищевказаного Закону.

Суд вважає, що утримавшись від нарахування фінансових санкцій до та під час дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", позивач не вправі нараховувати ці суми після втрати чинності цим Законом, оскільки здійснення прав у такий спосіб всупереч вимог ч. 2 ст. 13 ЦК України порушує права відповідача, позбавляє його можливості списання заявлених сум, призводить до не передбачених чинним законодавством матеріальних втрат його як суб'єкта паливно-енергетичного комплексу.

За таких обставин, у позові в цій частині відповідно до вимог ст.ст. 16, 625 ЦК України слід відмовити.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 200774,68 грн. боргу, 56626,41 грн. витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар