ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 914/2051/15

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Михалюк О.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс №30/-1268 від 07.09.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року

у справі № 914/2051/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс, м. Львів

про стягнення 341 817,14 грн. заборгованості

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №502-4279/2 від 25.12.2014 р.)

від відповідача: не зявився

ОСОБА_4 вільний слухач

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.09.2015р. у справі № 914/2051/15 (суддя Гутьєва В.В.) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс про залучення Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області, Управління фінансів ОСОБА_1 міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_1 міської ради як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відмовлено; позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача: ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівелектротранс на користь позивача: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго 108 858,80 грн. пені, 226 836,42 грн. втрат від інфляції, 6 121,92 грн. 3 % річних від простроченої суми та 6 836,34 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач у встановлені строки належним чином не виконав зобовязання за Договором про постачання електричної енергії № 90231/179/1, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої згідно укладеного між сторонами Договору нараховані інфляційні втрати, пеня та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

При цьому, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання ЛКП «Львівелектротранс» про залучення Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області, Управління фінансів ОСОБА_1 міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури ОСОБА_1 міської ради як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки відповідачем не доведено можливості впливу рішення господарського суду у даній справі на права або обов'язки зазначених третіх осіб.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Львівське комунальне підприємство Львівелектротранс оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №30/-1268 від 07.09.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015р. у справі № 914/2015/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням і недотриманням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що кошти на оплату за поставлену активну електричну енергію невчасно виділялися із Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, а тому адміністрація ЛКП Львівелектротранс не вбачає своєї вини у тому, що відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені Договором строки.

Поряд з цим скаржник зазначає, що 17.02.2015 року було складено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/625 на суму 2 000 000,00 грн. та 18.03.2015 року було складено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/1014 на суму 960 000,00 грн. Та відповідно до платіжного доручення № 1 та № 2 вказані кошти були перераховані позивачу за фактичну спожиту електроенергію.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, Публічне акціонерне товариство Львівобленерго подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скаржника спростовує та просить залишити рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року у справі № 914/2051/15 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 18.09.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 05.10.2015р. Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.10.2015р.

В дане судове засідання прибув представник позивача, проте, відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 05.10.2015р.

Враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015р. у справі № 914/2051/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс без задоволення, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 16 липня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго (перейменоване у Публічне акціонерне товариство Львівобленерго відповідно до вимог Закону України Про акціонерні товариства) (Постачальник) та ОСОБА_1 комунальним підприємством Львівелектротранс (Споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 9023/179/1 (надалі Договір) (а.с. 31-36), відповідно до умов якого, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку № 6 «Однолінійна схема» (п. 1. Договору).

Згідно з п. 2.3.3. Договору Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 Порядок розрахунків та № 9 Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії.

Пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п. 1. та п. 2. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору (а.с. 37) розрахунок споживача з Постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії. Розрахунковим періодом вважається період з 27 числа попереднього місяця до 26 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

У відповідності до п. 4. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту упродовж розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Пунктом 6. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору передбачено, що рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються Постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

При цьому, відповідно до п. 7. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, Постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009 року. Договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Станом на час виникнення спірних правовідносин Договір про постачання електричної енергії № 9023/179/1 від 16.07.2009 року є чинним.

Вищевказаний Договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України, ст. 181 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційного господарського суду, у період з березня 2014 року по квітень 2015 року ПАТ «Львівобленерго» надало ЛКП «Львівелектротранс» послуги з електропостачання, про що було виставлено рахунки за спожиту активну електричну енергію за кожен місяць (а.с. 16 30).

Проте, в порушення зобовязань відповідно до укладеного між сторонами Договору відповідач неналежним чином здійснював оплату за спожиту електричну енергію, оплачуючи надані послуги з порушенням термінів.

Таким чином, ПАТ «Львівобленерго» звернулося до господарського суду Львівської області із позовом до ЛКП «Львівелектротранс» про стягнення 108 858,80 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 226 836,42 грн. втрат від інфляції та 6 121,92 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як зясовано в ході розгляду справи, згідно документальних доказів на виконання умов Договору, Постачальник поставив, а Споживач прийняв, електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача.

Поряд з цим встановлено, що відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені договором строки.

Одночасно перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету та, відповідно, оплату 2 960 000,00 грн. за фактично спожиту електроенергію, що підтверджується платіжними дорученнями № 1 та № 2, колегія суддів вважає, що такі засвідчують факт порушення п. 6 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору, при цьому, станом на час розгляду справи в суді, основний борг відповідача перед позивачем відсутній, що підтверджується документальними доказами у справі та поясненнями представника позивача у судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, в частині здійснення розрахунків за поставлену електричну енергію, у встановлені договором строки, позивачу завдані збитки у вигляді втрат за рахунок інфляції, пені та 3% річних.

Одночасно, перевіривши доводи позивача встановлено, що позивач у позовній заяві просить, зокрема, стягнути з відповідача пеню в розмірі 108 858,80 грн., 3% річних в розмірі 6 121,92 грн. та інфляційних втрат в розмірі 226 836,42 грн. за період з 09.02.2015 року по 31.03.2015 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних (за період з 09.02.2015р. по 28.02.2015р., з 01.03.2015р. по 09.03.2015р., з 10.03.2015р. по 30.03.2015р. та з 31.03.2015р. по 31.03.2015р.), судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 6 121,92 грн.

Разом з тим, щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому, порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції. Водночас, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат (за період з 09.02.2015р. по 28.02.2015р., з 01.03.2015р. по 09.03.2015р., з 10.03.2015р. по 30.03.2015р. та з 31.03.2015р. по 31.03.2015р.), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення інфляційних нарахувань в розмірі 226 836,42 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

При цьому, відповідно до п. 7. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, Постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, здійснивши перерахунок нарахування пені (за період з 09.02.2015р. по 28.02.2015р., з 01.03.2015р. по 03.03.2015р., з 04.03.2015р. по 09.03.2015р., з 10.03.2015р. по 30.03.2015р. та з 31.03.2015р. по 31.03.2015р.), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правильність нарахування позивачем відповідачу 108 858,80 грн. пені.

Разом з тим, доводи скаржника про те, що кошти на оплату за поставлену активну електричну енергію невчасно виділялися із Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, а тому адміністрація ЛКП Львівелектротранс не вбачає своєї вини у тому, що відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені Договором строки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вказано в п. 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Більше того, відповідно до п. 2. Додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору (а.с. 37) розрахунковим періодом вважається період з 27 числа попереднього місяця до 26 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовами укладеного між сторонами Договору передбачено строк виконання зобов'язання (до 26 числа поточного місяця (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (Споживач) порушив умови укладеного Договору, оскільки виконав свої зобовязання з порушенням передбачених Договором умов. А тому, враховуючи те, що відповідач (Споживач) прострочив здійснення оплати за поставлену йому електричну енергію ЛКП Львівелектротранс не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним цих зобовязань.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - ОСОБА_1 апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2015 року у справі № 914/2051/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 комунального підприємства Львівелектротранс №30/-1268 від 07.09.2015 року без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 29.10.2015р.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Михалюк О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.