РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/24459/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс"

про стягнення 41 950,45 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Левченко В.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився ;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до господарського суду м. Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс" про стягнення з останнього основного боргу за спожиту активну електричну енергію в сумі 33 710,68 грн., три проценти річних у сумі 802,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13 235,24 грн. за прострочення грошового зобов'язання відповідно до договору на постачання електричної енергії від 04.06.2009 № 51420.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

До прийняття рішення у справі, позивач використовуючи своє право передбачене статтею 22 ГПК України надав заяву про зменшення позовних. Судом прийнято до уваги, що згідно пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що стаття 22 ГПК України передбачає право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Позивач повідомив суд про часткове погашення відповідачем основної заборгованості в сумі 5 797,950 грн., отже основна заборгованість становить 27 912,73 грн.

Матеріали справи підтверджують, що фактично відбулося зменшення розміру позовних вимог, що відповідає вимогам ГПК України, у зв'язку з чим, ціна позову по даній справі дорівнює 41 950,45 грн. і складається із:

· суми основного боргу в розмірі 27 912,73 грн.;

· трьох процентів річних у сумі 802,48 грн.;

· інфляційних втрат у розмірі 13 235,24 грн.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 04.06.2009 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (зараз Публічне акціонерне товариство "Київенерго"), далі Постачальник, та Закритим акціонерним товариством "Жилкомунсервіс" (зараз Приватне акціонерне товариство "Жилкомунсервіс"), далі Споживач, було укладено Договір № 51420 на постачання електричної енергії, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1 Договору) Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача згідно з умовами договору та додатками до нього, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п. 2.1 Додатку № 2 до Договору Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання (п. 2.2 Додатку № 2 до Договору).

Пунктом 4.3 Додатку № 2 до Договору визначено, що обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті Споживачем за звітний розрахунковий період підтверджуються актом про використану електричну енергію, який Споживач надає Постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5 Додатку № 2 до Договору за даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання-передавання товарної продукції.

Позивач стверджує, що свої зобов'язання за договором відповідач не виконав, у зв'язку з чим за період з 01.02.2014 по 01.08.2015 за ним утворився основний борг за спожиту активну електричну енергію в сумі 27 912,73 грн. Виникнення заборгованості підтверджено звітами про спожиту активну електричну енергію за спірний період, рахунками, рахунками-розшифровками за спірний період, актами приймання-передавання товарної продукції за спірний період, а також довідкою про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію.

Додатково, з посиланням на приписи статті 625 ЦК України, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 802,48 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13 235,24 грн. за весь період прострочення грошового зобов'язання.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, виходячи із наступного:

Між сторонами укладено договір теплопостачання, як різновид купівлі-продажу, де електрична енергія виступає як товар. Сторони досягли суттєвих умов договору відносно його предмету, ціни, строку, встановили тарифи, порядок розрахунків, а тому згідно вимог ст.ст. 627, 638, 655, 692, 712, 714 ЦК України, приписів ст.ст. 180, 181, 275 ГК України, він вважається укладеним.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Судом прийнято до уваги що учасниками судового процесу є суб'єкти господарювання в розумінні ст. 55 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 2 даної статті визначено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 2 даної статті визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу загальної норми передбаченої у статті 526 ЦК України та спеціальної нормі визначеної у частині першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач надав суду акт звірки розрахунків за активну електричну енергію за період з 01.02.2014 до 01.08.2015, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.10.2015 становить 27 912,73 грн., акт підписаний лише позивачем. При цьому судом враховано, що акт звірки є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Зобов'язання з боку відповідача не припинилося виконанням належним чином і позивачем доведений факт неналежного виконання ним зобов'язання за Договором. Основний борг в сумі 27 912,73 грн. за період з 01.02.2014 по 01.08.2015, який позивач намагається стягнути з відповідача, підтверджено обставинами справи та доказами на їх підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідач доказів виконання зобов'язань за Договором, в т. ч. з урахуванням приписів ст. 617 ЦК України, суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 802,48 грн. грн. та інфляційних втрат у розмірі 13 235,24 грн. за весь період прострочення виконання зобов'язання, також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн. покладаються на відповідача у справі - Приватне акціонерне товариство "Жилкомунсервіс", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

Позивачем у позовній заяві та у заяві про зменшення позовних вимог заявлено клопотання про повернення йому зайво сплачений судовий збір у сумі 609 грн.

Статтею 7 "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Публічним акціонерне товариство "Київенерго" при поданні позовної заяви було зайво внесено суму судового збору. Так, ним мало бути сплачено судовий збір у сумі 1 218 грн., але фактично за платіжним дорученням від 09.06.2015 № перераховано 1 827 грн. судового збору. Тому зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню з державного бюджету України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.10.2015 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, після виходу суду з нарадчої кімнати було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 625, 655, 692, 712, 714, ЦК України, ст. ст. 55, 180, 181, 193, 265, 266, 275 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, ч.ч. 2,3 ст. 85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс", 04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 18, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Київенерго", 01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5, , основний борг в сумі 27 912,73 грн., три проценти річних у сумі 802,48 грн., інфляційні втрати у сумі 13 235,24 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн., видавши наказ.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго", 01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5, , з державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у сумі 609 за платіжним дорученням від 09.06.2015 № . Підставою для повернення судового збору є дане рішення, яка затверджене гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 21.10.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко