РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015Справа №910/25719/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма

«Укртрансагент»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

Про стягнення 474 934,47 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Назаренко С.П. - по дов. № б/н від 12.10.2015

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення 474 934,47 грн., з яких: 300 000,00 грн. основного боргу, 163 986,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 10 947,95 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно попереднього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 27.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25719/15 та призначено справу до розгляду на 15.10.2015.

Позивач в судовому засіданні 15.10.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 15.10.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 01.10.2015 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 01.10.2015 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Резервна, 8, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 01.10.2015 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 01.10.2015, надіслану за вказаною вище адресою отримав 05.10.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 1.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 15.10.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.05.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» (продавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроространзит», яке змінило найменування на Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент»на (покупець, позивач) було укладено попередній договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі (далі - договір).

Відповідно до п. 1. договору на умовах, встановлених цим договором, у термін до 01.07.2014 сторони зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу часки у складеному капіталі (основний договір) юридичної особи в строк та на умовах визначених відповідно до положень цього договору.

Згідно з п. 2. договору предметом купівлі-продажу за основним договором сторони визначили частину частки продавця у розмірі 2 500 000,00 грн., що становить 50% складеного капіталу Повного товариства «Гарант-Транзит» за участю ТОВ «Навчально-консультаційний центр асоціації міжнародних автомобільних перевізників України» та ПАТ «Страхова компанія «Перша».

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не уклав основний договір, в зв'язку з чим позивач вимагає повернення сплаченої ним суми коштів в розмірі 300 000,00 грн., а також нараховані інфляційні втрати в розмірі 163 986,52 грн. та 3% річних в сумі 10 947,95 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Пунктом 4.1.2. договору (абз. 1) передбачено, що з метою підтвердження своїх намірів за цим договором та для забезпечення його виконання покупець протягом 5 днів з моменту укладення цього договору перераховує продавцю грошові кошти у якості забезпечувального внеску у розмірі 300 000,00 грн. на вказаний (повідомлений) продавцем банківський рахунок.

Як вбачається з копії банківської виписки позивачем 02.06.2014 на виконання умов договору було перераховано відповідачу кошти в розмірі 300 000,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Пунктом 6.3. договору сторони визначили, що зобов'язання за цим договором припиняється в момент укладення основного договору, а також у випадку, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про укладення основного договору до настання дати, зазначеної в п. 1 цього договору.

Доказів того що сторонами було направлено пропозицію про укладення основного договору у термін до 01.07.2014 не подано, а отже договір є припиненим.

Пунктом 4.1.2. договору (абз. 2) визначено, що у випадку припинення цього договору, продавець зобов'язується повернути (перерахувати) вказані у абз. 1 цього пункту грошові кошти протягом 5 днів з моменту припинення цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу частки та укладення основного договору у встановлений цим договором строк, невиконання інших обов'язків за цим договором, продавець зобов'язується повернути покупцеві сплачені відповідно до п. 4.1.2. цього договору кошти в повному обсязі та додатково сплачує неустойку у розмірі 300 000,00 грн. на користь покупця.

В матеріалах справи наявний лист позивача від 23.12.2014, в якому останній просив відповідача повернути у строк до 26.12.2014 кошти в розмірі 300 000,00 грн.

Відповідач листом № 02/01/15 від 06.01.2015 повідомив позивача що готовий повернути грошові кошти про які йдеться в листі позивача від 23.12.2014, після передання представникам учасників ПТ «Гарант Транзит» засновницьких і фінансових документів та печаток ПТ «Гарант Транзит». При цьому відповідачем пояснень щодо наявності підстав вимагання вказаних документів та печаток не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором не виконав та сплачені позивачем кошти не повернув, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 300 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача 300 000,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки кошти позивача не повернув, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за договором, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 163 986,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 10 947,95 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не передбачено інший розмір процентів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» якщо внесенням оплати є період з 1 по 15 число відповідного місяця то розрахунок індексації здійснюється за період з урахуванням цього місяця.

Оскільки, відповідач мав повернути платіж не пізніше 07.07.2014 то індексація позивачем здійснена правомірно з урахуванням липня 2014 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 163 986,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 10 947,95 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (03118, м. Київ, просп. Червонозоряний, 150, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» (35400, Рівненська область, Гощанський район, смт. Гоща, вул. Жовтнева, 2-А, 9) 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 163 986 (сто шістдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 52 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 10 947 (десять тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 95 коп. - 3% річних, 7 124 (сім тисяч сто двадцять чотири) грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 22.10.2015.

СуддяВ.В. Сівакова