ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 911/3601/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАТАС;

до Товариства з обмеженою відповідальністю ШЕН - СЕРВІС;

про стягнення 45 539,25 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.06.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 05.10.2015 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАТАС до Товариства з обмеженою відповідальністю ШЕН - СЕРВІС про стягнення 45 539,25 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року порушено провадження у справі № 911/3601/15 та призначено справу до розгляду на 15.09.2015 року.

01.09.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 31.08.2015 року про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 15.09.2015 року, представники сторін не зявилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 20.08.2015 року не виконали, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 05.10.2015 року.

В судовому засіданні 05.10.2015 року судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва в розгляді справи на 20.10.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні, яке відбулось 05.10.2015 року, представниками сторін в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, було подано клопотання про продовження строку розгляду спору, яке задоволено судом і продовжено строк розгляду спору.

15.10.2015 року представником позивача подана заява про зменшення позовних вимог, якою останній просить стягнути з відповідача 21390,99 грн. заборгованості.

В судовому засіданні 20.10.2015 року позивач позовні вимоги (уточнені) підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні 20.10.2015 року проти позову заперечував, однак ні письмовий відзив на позов, ні контррозрахунок не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ГРАТАС (позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ШЕН - СЕРВІС (відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки № 280 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується поставити (передати у власність) Покупцеві товар, найменування, кількість і ціна якого вказуються у видаткових накладних та/або специфікаціях додатках до Договору, які є невідємною частиною (далі Товар), а Покупець зобовязується прийняти Товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цим Договором.

Загальна сума цього Договору дорівнює сумі всіх поставок Товару за цим Договором (п. 1.2 Договору).

Вартість Товару фіксується в специфікаціях, які підписуються Сторонами, та/або в накладних на поставку відповідної партії Товару (п. 2.2 Договору).

Оплата вартості Товару за цим Договором здійснюється в безготівковій формі в національній валюті України з відстрочкою 14 календарних днів з моменту відвантаження Товару, якщо в специфікації на партію Товару не передбачено інше (п. 2.4 Договору).

Поставка Товару здійснюється на умовах EXW (Інкотермс-2010) склади Постачальника за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 44.

Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту його передачі представнику Покупця в місці поставки, що підтверджується підписанням видаткових та/або товарно-транспортних накладних на Товар (п. 3.6 Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2014 року включно.

Закінчення терміну дії Договору не припиняє зобовязань за даним Договором, що не були виконані до моменту закінчення терміну дії Договору, і не є підставою для відмови будь-якої із Сторін від їх виконання. У цьому випадку умови Договору зберігають свою дію стосовно невиконаних зобовязань до їх повного виконання (п. 5.1 Договору).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивач протягом січня квітня 2015 року поставив, а відповідач прийняв Товар на загальну суму 67390,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий Товар не оплатив, оплату проводив з простроченням за наведені в розрахунку позову періоди (згідно уточнених позовних вимог).

Хоча, станом на день звернення до суду відповідач повністю розрахувався з позивачем за поставлений за спірним Договором Товар, однак прострочення сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання.

У звязку з несвоєчасною оплатою поставленого Товару позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 4.2. Договору пеню, а також в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних та інфляційні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором поставки, за яким згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 4.2 Договору за прострочення оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику за письмовою вимогою пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що пеня нарахована за фактичні періоди прострочення платежів у відповідності до п. 4.2 Договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» в межах заявленого періоду в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тому вимога про стягнення пені правомірна та обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована 3 % річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку пені та 3 % річних, зокрема, помилки в періодах нарахування, оскільки позивачем помилково дні проплат по кожній спірній накладній включені в періоди нарахування пені, 3 % річних на суму заборгованості по кожній з цих накладних, у звязку з чим, позивачем безпідставно збільшені заявлені до стягнення суми. Крім того, судом виявлено арифметичні помилки в розрахунку інфляційних.

Судом було здійснено правильний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних, згідно з якими з відповідача підлягає стягненню 12624,04 грн. пені, 647,26 грн. 3 % річних та 8013,78 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) підлягають частковому задоволенню в сумі 21285,08 грн. з яких: 12624,04 грн. пені, 647,26 грн. 3 % річних та 8013,78 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам (уточненим).

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ШЕН - СЕРВІС (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Червоноармійська, буд. 2, , код 38013278) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАТАС (03061, АДРЕСА_1, код 38419481) 12624,04 грн. пені, 647,26 грн. 3 % річних та 8013,78 грн. інфляційних та 1817 грн. (одна тисяча вісімсот сімнадцять гривень) 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.10.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін