донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.10.2015р. справа №913/483/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників учасників справи:
від прокурора: від позивача: не зявився; не зявився;
від відповідача 1: від відповідача 2:не зявився; не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Рубіжне Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від13.08.2015р. (повний текст підписано 18.08.2015р.)
по справі№913/483/15 (суддя Фонова О.С.)
за позовомПрокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області
до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Рубіжне Луганської області 2.Управління освіти Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області
провизнання недійсним договору оренди, додаткових угод до нього та зобовязання повернути приміщення.
В С Т А Н О В И В:

Прокурор міста Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області (Позивач) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Рубіжне Луганської області (Відповідач 1) та Управління освіти Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області (Відповідач 2) про визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення №59 від 01.06.2011р., додаткових угод до нього № 1 від 03.01.2014р. та № 2 від 01.05.2014р., припинення зобовязань за вказаним договором та зобовязання Відповідача повернути приміщення будівлі площею 184 кв.м., вартістю 79552,00 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Визволителів, 53.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. у справі 913/483/15 вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі суд визнав недійсним договір оренди № 59 від 01.06.2011р., додаткові угоди до нього № 1 від 03.01.2014р. та № 2 від 01.05.2014р. та припинив зобовязання за зазначеним договором на майбутнє, крім того суд зобовязав Відповідача повернути Управлінню освіти Рубіжанської міської ради приміщення площею 184 кв.м., вартістю 79552,00 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Визволителів, 53.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи невідповідності оспорюваного договору та угод до нього вимогам чинного законодавства відносно заборони передачі в оренду такого майна, що, в свою чергу, стало підставою для задоволення позовних вимог з припинення зобовязань за вказаним договором та повернення Відповідачем предмету договору оренди.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. (повний текст підписано 18.08.2015р.). по справі №913/483/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення судом процесуального права, оскільки справа була вирішена у судовому засіданні без явки представників сторін; недоведеність прокурором факту порушення інтересів держави; відсутність в матеріалах справи доказів підтверджуючих право власності держави на спірне майно; а також відсутність документів, які б підтвердили статус Рубіжанської міської ради, як юридичної особи; прийняття рішення незаконним судом, який не був утворений Президентом України.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Колядко Т.М., Стойка О.В.

Розпорядженням від 08.10.2015р., у звязку із відпусткою суддів Стойка О.В., Колядко Т.М. їх замінено у складі судової колегії на суддів Марченко О.А. та Зубченко І.В. відповідно.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.10.2015р. порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 27.10.2015р. о 11.40год.

Розпорядженням від 26.10.2015р., у звязку із відпусткою суддів Зубченко І.В., Марченко О.А. їх замінено у складі судової колегії на суддів Радіонову О.О. та Татенко В.М. відповідно.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання не зявився, надавши електронною поштою клопотання (а.с.а.с.199-201) про відкладання розгляду справи через захворювання.

Прокурор та представник Позивача попри належне повідомлення у судове засідання 27.10.2015р. не зявилися без пояснення причин та не надавши відзиву на апеляційну скаргу.

Представник Відповідача 1 у судове засідання 27.10.2015р. теж не зявився, надавши електронною поштою відзив на апеляційну скаргу (а.с.а.с.195-198), за змістом якого просив відмовити у задоволені її вимог, вказуючи на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Судова колегія дійшла висновку про відхилення клопотання Скаржника про відкладання розгляду справи, оскільки його позиція доведена до відома суду у письмовому вигляді безпосередньо в скарзі, явка не визнавалась обовязковою, наявних у справі матеріалів цілком достатньо для надання правової оцінки переглядуваному рішенню, а Відповідач 2 у світлі положень ст.28 Господарського процесуального кодексу України не був позбавлений можливості забезпечити представництво своїх інтересів іншою особою на підставі довіреності.

Так само, суд не вважає відсутність представників інших, належним чином повідомлених про час і місце судового розгляду (а.с.а.с.202-205), учасників справи достатньою підставою для зволікання із встановлення правової визначеності довкола спірних правовідносин у світлі гарантованого ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р. права на вирішення справи впродовж розумного строку.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 01.06.2011р. між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради (Орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (Орендар) підписано договір № 59 про оренду нежилого приміщення (Договір а.с.а.с.28-30), відповідно п.1.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування комунальне майно - нежиле вбудоване приміщення, площею 184,0 кв.м. за адресою: м.Рубіжне, вул. Визволителів, 53, в приміщенні майстерні, яке знаходиться на балансі Управління освіти Рубіжанської міської ради, вартість якого складає 79552грн.

Відповідно до п.2.2.34. Положення про Управління освіти Рубіжанської міської ради (а.с.а.с.11-13) до повноважень останньої віднесено здійснення передачі в оренду приміщень закладів освіти відповідно до чинного законодавства України. В свою чергу, вказана в спірному договорів адреса орендованих приміщень є юридичною адресою Рубіжанської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 (п.1.2. Статуту а.с.а.с.17-26), яка підпорядкована Відповідачу 1 (а.с.14) та засновником/власником якої є Позивач (п.1.3 Статуту).

Згідно із п.5.1. Статуту Рубіжанської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №7 матеріально-технічна база навчального закладу включає будівлі, споруди, землю, комунікації, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі. При цьому, за змістом п.5.2. Статуту майно навчального закладу належить йому на правах оперативного управління відповідно до чинного законодавства, рішення про заснування закладу та укладених ним угод.

В свою чергу, з наявних у справі документів вбачається, що середню загальноосвітню школу №7 в м. Рубіжному відкрито згідно рішення Виконкому Рубіжанської міської ради депутатів трудящих, оформленого протоколом №15 від 08.08.1968р. (а.с.84), а відповідно до рішення Виконавчого комітету Луганської обласної ради народних депутатів №56 від 29.02.1992р. та додатку №2 до нього (а.с.а.с.72 79) середні шкоди у всіх містах і районах області передаються у комунальну власність міських і районних рад народних депутатів відповідно. В подальшому, рішеннями Рубіжанської міської ради народних депутатів від 10.11.1992р.(а.с.80) та від 28.09.1994р. (а.с.а.с.81 83) затверджувалися переліки обєктів комунальної власності, з яких вбачається, що до останніх віднесена середня школа №7.

Відповідно до п.1.2 договору, майно було передане в оренду для розміщення майстерні по збірці меблів.

За умовами п.2.1. спірного договору Орендар вступає в строкове платне користування майном в строк, визначений в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору і акту приймання-передачі майна, який за умовами п.7.1. договору має бути підписаний Орендодавцем одночасно з договором, що і було здійснено сторонами (а.с.34).

Як встановлено п.2.2. договору оренди така передача в оренду не має наслідком виникнення у Орендаря права власності на це майно, власником якого залишається міська рада, а Орендар користується ним впродовж строку оренди.

Умовами розділу 3 договору сторони врегулювали відносини щодо здійснення орендних платежів із встановленням відповідальності за невиконання обовязку з їх здійснення.

Строк дії договору, відповідно до п.10.1, становить 2 роки 11 місяців, а саме до 30.04.2015р.

Додатковою угодою №1 від 03.01.2014р. до Договору оренди №59 від 01.06.2011р. було змінено розрахункові реквізити Відповідача 1 (а.с.31)

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.05.2014р. сторони підписали Додаткову угоду №2 (а.с.32), відповідно до якої було внесено зміни до п.1.1 договору оренди № 59 від 01.06.2011р., відповідно до змін Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежиле вбудоване приміщення, площею 184,0 кв.м. за адресою: м.Рубіжне, вул. Визволителів, 53, в приміщенні майстерні СШ № 7 на першому поверсі, яке знаходиться на балансі Управління освіти Рубіжанської міської ради, оціночна вартість якого становить 128969,00грн.

Цією додатковою угодою також був продовжений строк дії Договору до 31.03.2017р. та внесено зміни до п.3.1, відповідно до якого орендна плата за перший місяць оренди стала дорівнювати 1612,11грн.

Згідно з інвентарною карткою №46 обліку основних засобів в бюджетних установах (а.с.33), будівля за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 53 визначена як майстерня СШ №7, обліковується в управлінні, як основний засіб з інвентарним №10310002, введений в експлуатацію в 1968р.

За таких обставин Господарський суд Луганської області задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, погодившись з твердженням прокурора про те, що передане за спірним договором оренди майно дійсно є обєктом освіти, знаходить у комунальній власності та фінансується з бюджету, та не може бути використане не за призначенням.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Зважаючи на наведене Прокурором обґрунтування, сутність розглянутого місцевим судол спору полягає визнання недійсним Договору №59 від 01.06.2011р. про оренду нежилого приміщення, який був укладений між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5, додаткових угод до нього № 1 від 03.01.2014р. та № 2 від 01.05.2014р., а також у застосуванні зумовлених такою недійсністю наслідків у вигляді припинення зобовязань за вказаним договором та зобовязання Відповідача повернути приміщення.

В свою чергу, захищуваним Прокурором правом Позивача є право комунальної власності на обєкт оренди, наявність якого у світлі чинних згадуваних рішень Виконавчого комітету Луганської обласної ради народних депутатів №56 від 29.02.1992р. та додатку №2 та Рубіжанської міської ради народних депутатів від 10.11.1992р. і від 28.09.1994р. доведено в межах цієї справи належним чином. В цьому аспекті твердження Скаржника про неможливість вирішення цієї справи за відсутності передбачених ст.ст.18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документів цю справу не може бути вирішено апеляційним судом відхиляється як юридично неспроможне, адже у світлі ч.4 ст.3 цього Закону права власності, що були набуті у встановленому порядку до моменту набрання чинності цього закону, визнаються.

Наразі, за змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Позивач є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, в силу ч.1 ст.16 цього Закону є юридичною особою, а згідно із ч.5 ст.16 здійснюють функції субєкта комунальної власності від імені та інтересах територіальної громади. Таким чином, належність статусу визначеного Прокурором Позивача в матеріально-правовому аспекті як юридичної особи, органу місцевого самоврядування та уповноваженого здійснювати функції власника довкола спірного майна зумовлена безпосередніми приписами діючого законодавства, через що посилання не недоведеність та невизначеність означених аспектів та безпідставність відхилення відповідних клопотань за змістом апеляційної скарги апеляційним судом розцінюється як юридично необґрунтовані.

Судова колегія визначає, що наявність вказаних вище статусів у Позивача в контексті захищуваного права комунальної власності зумовлює висновок про наявність достатнього у розумінні ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України правового інтересу ініціювати саме на користь Рубіжанської міської ради, яка не є стороною спірного договору, позову про його недійсність. В свою чергу, п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 допускає можливість подання Прокурором позовів і в інтересах органів місцевого самоврядування.

Порушенням означеного захищуваного права виступає існування спірного договору, укладання і зміст якого в світлі положень ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.б ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», ч.5 ст.61 Закону України «Про освіту» та п.3.19. Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДпСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001р. №63 кваліфіковано місцевим судом як недотримання вимог ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України.

Між тим, за висновком судової колегії, вказані норми матеріального права місцевий суд застосував неправильно, що у світлі положень п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України є достатньою підставою для скасування переглядуваного рішення.

Так, ч.1 ст.760 Цивільного кодексу України визначає можливість встановлення законом видів майна, що не може бути предметом договору найму (оренди), адже природа спірного договору цілком вірно визначена як орендна.

Наразі, таке майно визначено положеннями ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які, зокрема, забороняють передачу в оренду об'єктів державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

В свою чергу, ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» серед державного майна, яке не підлягає приватизації та має загальнодержавне значення, визначає обєкти освіти, що фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, системний аналіз означених положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Закону України «Про приватизацію державного майна» вказує на те, що в контексті розглядуваного спору не може бути обєктом оренди майно за одночасною наявністю таких ознак:

- його перебування у державній власності;

- є обєктом освіти, що фінансується з державного бюджету.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, обєкт договору оренди знаходиться у комунальній власності, а згадуваний місцевим судом в силу ч.2 ст.18 Закону України «Про освіту» статус державного навчального закладу жодною мірою не впливає на режим власності в контексті приналежності такого майна, на чому справедливо наголошує Скаржник.

Більш того, матеріали справи не містять жодних належних доказів фінансування відповідного обєкту освіти з державного бюджету на дату укладання спірного договору (адже саме на цей момент визначається його відповідність закону згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України). Апеляційний суд з цього приводу зауважує, що згадуване у відзиві Відповідача 1 фінансування загальноосвітньої школи у 2015р. за рахунок субвенцій з державного бюджету:

- по-перше, доказово не доведено відповідним кошторисом;

- по-друге, хронологічно не стосується моменту укладання спірного договору;

- по-третє, за змістом визначення термінів, наведеного в п.п. 48, 23 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, субвенції (трансферти) з державного бюджету до місцевого на утримання загальноосвітніх шкіл є доходом відповідного місцевого бюджету, який і здійснює подальше безпосереднє фінансування відповідної установи. Державний бюджет у такому випадку безпосередньо фінансування комунального закладу не здійснює.

Відсутність двох означених обовязкових умов для віднесення певного майна до обєктів, що не можуть бути передані в оренду унеможливлює правомірне застосування до спірного договору положень ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Апеляційний суд наголошує, що п.3.19. Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДпСанПіН 5.5.2.008-01 не є законом, який в світлі ч.1 ст.760 Цивільного кодексу України може визначати обмеження на передачу майна в оренду.

В свою чергу, ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту» встановлює не заборону на передачу в оренду, а заборону на використання не за призначенням. Між тим, обєктом оренди за змістом п.1.1. спірного договору є приміщення в будівлі майстерні, цільове використання якого в межах орендних правовідносин за змістом п.1.2. цього договору визначено як розміщення майстерні зі збирання меблів. Враховуючи означену обставини, а також те, що ч.4 ст.61 Закону України «Про освіту» безпосередньо передбачає можливість фінансування державних учбових закладів, до яких в силу ч.2 ст.18 цього Закону відносяться учбові заклади комунальної власності, за рахунок здачі приміщень в оренду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність вказаних місцевим судом підстав стверджувати про невідповідність спірного договору вимогам ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України через порушення згадуваних вище норм законів на дату його укладання.

Оскільки будь-яких інших підстав недійсності спірного договору Прокурором не обґрунтовано і за наявними матеріалами справи не вбачається, остільки підстави для застосування ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України для визнання цього договору недійсним не вбачається, що зумовлює скасування рішення в частині задоволення цієї позовної вимоги з прийняттям нового про відмову у її задоволені.

В свою чергу, решта задоволених позовних вимог не мають самостійних підстав та у світлі положень ст.ст.216, 236 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України є лише наслідками недійсності договору. Відтак, скасування переглядуваного рішення в частині визнання договору недійсним зумовлює і скасування рішення відносно решти вимог та відмову у їх задоволені через безпідставність.

Задовольняючи апеляційні вимоги з наведених вище підстав, апеляційний суд наголошує на юридичний неспроможності доводів Скаржника щодо прийняття переглядуваного рішення незаконним судом та в незаконному складі, адже функціонування Господарського суду Луганської області як судового органу зумовлено положеннями ст.5 Закону УРСР «Про арбітражний суд», що передбачав існування арбітражних судів в областях ще до прийняття Конституції України 1996р. та подальшими змінами до цього Закону, запровадженими, зокрема Законом України 21 червня 2001 року N 2538-III, яким арбітражні суди областей набули статусу місцевих господарських.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з Позивача на користь Відповідача, а оскільки на момент подання цього позову прокурор мав пільги зі сплати судового збору, оскільки судові витрати за подання позову в даному випадку не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Рубіжне Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. (повний текст підписано 18.08.2015р.) по справі №913/483/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 13.08.2015р. (повний текст підписано 18.08.2015р.) по справі №913/483/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №913/483/15, яким відмовити повністю у задоволені позовних вимог Прокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Рубіжне Луганської області та Управління освіти Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області визнання недійсним договору оренди нежилого приміщення №59 від 01.06.2011р., додаткових угод до нього № 1 від 03.01.2014р. та № 2 від 01.05.2014р., припинення зобовязань за вказаним договором та зобовязання Відповідача повернути приміщення будівлі площею 184 кв.м., вартістю 79552,00 грн., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Визволителів, 53.

4. Стягнути з Рубіжанської міської ради (93000, Луганська обл., м. Рубіжне, площа Леніна, 2, ідентифікаційний код 04051980) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (93000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер 247151285) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1522,50грн.

5. Доручити Господарському суду Луганської області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О.Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 8 прим.: 1. Прокурору; 2. Позивачу; 3. Відповідачу 1 ; 4.Відповідачу 2; 5. У справу; 6. ДАГС; 7. ГСЛО.