ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2015 р. Справа № 922/3311/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю:

прокурора - Зливка К.О. (посвідчення №013773 від 06.12.2012 року);

представників сторін:

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - Олійник О.А. (довіреність б/н від 08.10.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги першого відповідача (вх.№4368Х/1-43) та другого відповідача (вх.№4367Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15

за позовом Прокурора Київського району м. Харкова, м.Харків,

до 1. Харківської міської ради, м. Харків,

2. Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Житлобуд-11", м.Харків,

про скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Київського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів - Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Житлобуд-11" відповідно до якого просить суд визнати незаконним та скасувати п.8.3. Додатку 1 до Рішення 08 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування; від 06.07.2011 №330/11; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №154003, зареєстрований в управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові; зобов'язати ОК "ЖБК "Житлобуд-11" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 0,4400га з кадастровим номером :10:001:0084, про що скласти акт прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15 (суддя Денисюк Т.С.) позов прокурора задоволено. Визнано незаконним та скасовано п.8.3. Додатку 1 до Рішення 08 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування; від 06.07.2011 №330/11. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №154003, зареєстрований в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові. Зобов'язано Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Житлобуд-11" повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради (земельну ділянку площею 0,4400 га з кадастровим номером :10:001:0084, у первісному (придатному для використання) стані шляхом складання акту приймання-передачі. Стягнуто з Харківської міської ради на користь державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житлобуд-11" на користь державного бюджету України 1218, 00 грн. судового збору.

Перший відповідач, Харківська міська рада, з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 року апеляційну скаргу першого відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 16.09.2015 року.

Другий відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 року апеляційну скаргу другого відповідача прийнято до провадження, об'єднано апеляційні скарги першого та другого відповідачів в одне провадження, розгляд скарг призначено на 16.09.2015 року.

Від прокурора надійшли заперечення на апеляційні скарги відповідачів (вх.№13117 від 16.09.2015 року).

Ухвалою суду від 16.09.2015 року розгляд справи було відкладено на 05.10.2015 року на 12:00 год. Зобов'язано Харківську міську раду та ОК "ЖБК "Житлобуд-11" виконати вимоги ухвали суду від 28.08.2015 року щодо сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

В судовому засіданні 05.10.2015 року представником другого відповідача на виконання вимог ухвал суду від 28.08.2015 року та від 16.09.2015 року було надано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (вх.13735).

Ухвалою суду від 05.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 28.10.2015 року о 12:00 год. Зобов'язано Харківську міську раду виконати вимоги ухвал суду від 28.08.2015 року та від 16.09.2015 року щодо сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року у зв'язку з закінченням повноважень судді Бондаренка В.П. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Терещенко О.І.

Перший відповідач в судове засіданні не з'явився, вимоги ухвал суду від 28.08.2015 року, від 16.09.2015 року та від 05.10.2015 року щодо сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі не виконав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні прокурора та представника другого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011 року №330/11 ОК "ЖБК "Житлобуд-11" () надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :10:001:0084), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,4400 га для будівництва та подальшої експлуатації малоповерхової житлової забудови по Білгородському шосе. (т.1, а.с.43-46).

Відповідно до інформації Управління Державного земельного агентства у місті Харкові Харківської області нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки за 2015 рік складає 1 000 296 грн. 00 коп. (т.1, а.с.42).

У подальшому, на підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК "ЖБК "Житлобуд-11" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 154003. (т.1 а.с.41).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України), до повноважень Харківської міської ради, у тому числі, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність другого відповідача на підставі положень ст. 41 ЗК України.

Разом з тим, слід зазначити, що у відповідності до ст. 41 ЗК України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

В силу ст. 133,ст. 135 Житлового кодексу України (далі ЖК України), та абз. 1 п. 8 Примірного статуту, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі -ЖБК) і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 137 ЖК України, житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ч. 6 ст. 137 ЖК України та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 5, абз. 2 п. 7 абз. 1, п. 45 , абз. 1 п. 74 Примірного статуту, ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу; число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік; до членів ЖБК приймаються особи віком до З0 років; громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов; контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом, прокурор Київського району м. Харкова просить суд визнати незаконним та скасувати п.8.3. Додатку 1 до Рішення 08 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування; від 06.07.2011 №330/11; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №154003, зареєстрований в управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові; зобов'язати ОК "ЖБК "Житлобуд-11" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 0,4400га з кадастровим номером :10:001:0084, про що скласти акт прийому-передачі.

В обґрунтування позову, прокурор вказує на те, що вказане рішення прийнято в порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України, ст. ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу та Примірного статуту.

Судом першої інстанції, з огляду на доведеність та фактичність позовних вимог, було задоволено позов в повному обсязі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачі зазначають про безпідставність врахування положень Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу та необхідність застосування наслідків спливу позовної давності до позовної заяви.

Проте, колегія суддів вважає такі твердження апелянтів безпідставними.

Судом першої інстанції правомірно визначено, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу: ст. 7 Законом України "Про кооперацію" або Житловим кодексом України та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (Житловий кодекс України та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно-правовових актів.

До аналогічного висновку прийшла колегія суддів Вищого господарського суду України при прийнятті рішення від 14 березня 2013 року у справі № 5002-22/1870-2012.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що ОК "ЖБК "Житлобуд-11" створено із порушенням вищевказаних норм.

Так, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Житлобуд-11" згідно статуту, створений в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу (п.1.1.).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію", обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Таким чином, ОК "ЖБК "Житлобуд-11" фактично не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК України та ст. 41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Стаття 41 ЗК України, на підставі якої було ухвалене спірне рішення, передбачає можливість надання земельних ділянок не обслуговуючим, а лише житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам.

Як вбачається зі статуту відповідача-2 ОК "ЖБК "Житлобуд-11" та протоколу загальних зборів засновників №1 від 25 лютого 2011 року, даний кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст. 137 ЖК України.

Відповідачі не надали суду жодного доказу того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимога ст. 135 ЖК України та абз. 1 п.8 Примірного статуту.

Вимога щодо необхідності поліпшення житлових умов повинна бути передбачена у матеріалах реєстраційної справи та статутних документах. Вивчення зазначених документів ОК "ЖБК "ЖБК "Житлобуд-11" встановлено, що відповідні відомості у них відсутні.

Всупереч п. 5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом установчих зборів засновників від 06 квітня 2009 року, число його членів - три.

Так, п. 5.1. статуту кооперативу усупереч ст. 133, 135 ЖК України та абз. 1 п. 56 Примірного статуту передбачено можливість юридичних осіб бути членам кооперативу, п. 5.2. статуту кооперативу всупереч абз. 1 п. 45 Примірного статуту передбачено можливість членів кооперативу бути членами кількох кооперативів. Крім того, в статуті ОК "ЖБК "Житлобуд-11" всупереч ст. 133 ЖК України та абз. 1 п.8 Примірного статуту не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати в м. Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку).

Згідно з п.3.1 статуту ОК "ЖБК "Житлобуд-11" формально метою створення кооперативу є забезпечення житлом членів кооперативу шляхом будівництва житлових будинків. Однак, ця мета не відповідає діяльності, адже протягом понад 6 років ОК "ЖБК "Житлобуд-11" не побудовано житловий будинок.

Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 27.05.2015 №1020- 3039 кооператив так і не розпочав будівництво, декларація про початок будівництва об'єкту нерухомого майна у відповідному департаменті не зареєстрована.

Крім того, відповідно до п. 8.3 додатку 1 до Рішення Харківської міської ради від 06.07.2011 року №330/11 ОК "ЖБК "Житлобуд-11" повинен був виконати будівництво житлової будівлі до 31.12.2013 року.

Поряд з цим у статуті ОК "ЖБК "Житлобуд-11" не визначено кількість квартир у житловому будинку, які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить меті кооперативу.

За таких обставин, висновки місцевого господарського суду про, що спірне рішення (п.8.3. Додатку 1 до Рішення 08 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування; від 06.07.2011 №330/11) є незаконним, прийняте у відповідності до норм матеріального права.

При місцевий суд правомірно зазначив, що Харківська міська рада, вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення, мала можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обов'язок з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення відповідача-2, мала переконатись у додержанні відповідачем-2 порядку його створення та у відповідності його вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам. Вищевказаного першим відповідачем, Харківської міською радою, зроблено не було.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011р. державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

З огляду на викладене, оскільки п.8.3. Додатку 1 до Рішення 08 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування; від 06.07.2011 №330/11 є незаконним, що слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку ЯК №154003, то відповідний державний акт на право власності також не відповідає законові та порушує права власника.

Згідно вимог ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною третьою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими, зокрема, є постанови Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 4 цього Кодексу). Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963, чинним на час прийняття зазначених актів Кабінету Міністрів України, також передбачалося, що цивільні права й обов'язки виникають, зокрема, з адміністративних актів (стаття 4 цього Кодексу).

В силу приписів ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України, передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідачі доказів на спростування викладених обставин та висновків суду не надали.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог прокурора законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, посилання відповідачів на необхідність застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного пра

Частинами 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Як вбачається з матеріалів справи, перший відповідач обґрунтовує необхідність застосування наслідків спливу позовної давності знаходженням 06 липень 2011 року прокурора міста Харкова на пленарному засіданні Харківської міської ради.

В той же час, як було зазначено колегією суддів, початок перебігу позовної давності повинен відліковуватись від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор. Таким чином, початок відліку позовної давності пов'язується з моментом обізнаності стосовно порушення прав та інтересів особи, держави або наявності обов'язку перевірки факту дотримання прав та інтересів.

При цьому, фактичне перебування прокурора на пленарному засіданні Харківської міської ради не можна прирівнювати як к реалізації заходів стосовно виявлення порушення прав та інтересів осіб і держави, так із самим безпосереднім фактом такого виявлення. В даному випадку, колегія суддів виходить з того, що норми законодавства, на момент винесення оскаржуваного акту, не наділяли органи прокуратури обов'язком здійснення перевірки на дотримання Харківською міською радою вимог земельного законодавства щодо безоплатної передачі земельних ділянок комунальної власності по кожному суб'єкту господарюванню. Таким чином, встановлення факту порушення вбачається за можливе лише за умови проведення прокуратурою спеціальної перевірки на предмет додержання і належне застосування органом місцевого самоврядування законів.

У зв'язку з чим, в даному випадку початок перебігу позовної давності повинен обчислюватися з моменту проведення перевірки прокуратурою, а не з дати проведення пленарного засідання Харківською міською радою, а відтак, прокурором не було пропущено строк для звернення з позовною вимогою.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг відповідачів та залишення рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15 без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.08.2015 року було відстрочено Харківській міській раді сплату судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі до 16.09.2015 року та зобов'язано надати суду докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалами суду від 16.09.2015 року та 05.10.2015 року було зобов'язано Харківську міську раду виконати вимоги ухвали суду від 28.08.2015 року щодо сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Проте, станом на день прийняття постанови, Харківської міською радою не було виконано вимоги вищезазначених ухвал суду та не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що першим відповідачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Згідно п. п. 2.1, 2.2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року №80-VIII, з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 грн.

З апеляційної скарги вбачається, що першим відповідачем в повному обсязі оскаржується рішення суду першої інстанції про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання передати земельну ділянку.

За таких обставин та з огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги підлягають стягнення з відповідача в доход Державного бюджету 1827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги першого відповідача та другого відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04 серпня 2015 року у справі №922/3311/15 залишити без змін.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, пл. Конституції, 7, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 1827,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 30.10.2015 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Терещенко О.І.