РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/21176/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Мостобуд»

До Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця»

Про стягнення 329 985,74 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Митченко Н.М. представник за довіреністю № 1543/21-12 від 27.11.12.

Від відповідача: Гиря Г.Ф. представник за довіреністю № 2143-НЮ від 12.05.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Мостобуд» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 329 985,74 грн., а саме: 179 258,78 грн. основного боргу, 136 833,19 грн. збитків від інфляції, 13 893,77 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 36ПЗ/ДН-6-052325/НЮ від 06.09.05. не виконав свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.15. порушено провадження у справі № 910/21176/15 та призначено її до розгляду на 10.09.15.

09.09.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві, та надає свій контррозрахунок.

В судовому засіданні 10.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01.10.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

29.09.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові заперечення на відзив відповідача та заяву про поновлення строку позовної давності.

В судовому засіданні 01.10.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 07.10.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 07.10.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.10.15. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/21176/15.

В судовому засіданні 07.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.05. між позивачем (далі - підрядник) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № 36ПЗ/ДН-6-052325/НЮ (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1 в редакції додаткової угоди № 1 від 07.06.07. до Договору) Підрядник зобов'язується на свій ризик виконати у встановлений строк роботи по улаштуванню правобережної естакади на території Мостозагону № 2 при будівництві об'єкту: "Залізнично-автомобільний мостовий перехід через р. Дніпро в м. Києві" відповідно до проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов'язується надати Підрядникові фронт робіт, передати проектно-кошторисну документацію, прийняти та оплатити виконані роботи та сприяти у наданні фронту робіт.

Склад та обсяг робіт змінювався додатковими угодами до Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 15.1 з дати його підписання (06.09.15.) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 1.2 Договору Замовник бере на себе зобов'язання щодо організації та оплати проектування та будівельно-монтажних робіт по виносу будівель, споруд та комунікацій з місця забудови, а також проведення необхідних узгоджень та здачі в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Згідно з п. 2.1 Договору, початок робіт - вересень 2005 р. Підрядник розпочинає роботи після виконання Замовником зобов'язань за п. п. 2.3, 4.2, 5.1 цього Договору.

Роботи виконуються поетапно відповідно графіку виконання робіт (Додаток № 3 до Договору та додатку № 1 до додаткової угоди № 1 до Договору) (п. 2.4 Договору).

В п. 2.6 додаткової угоди № 1 до Договору сторони погодили, що додаткові роботи, які не увійшли до складу договірної ціни, вважаються прийнятими замовником після підписання акту приймання виконаних робіт.

Договірна ціна об'єкту динамічна (п. 3.1 Договору).

Загальна вартість робіт за Договором сторонами змінювалась підписаними додатковими угодами та встановлювалась орієнтовно з прив'язкою до проектно-кошторисної документації.

Відповідач прийняв роботи на суму 222 400,86 грн. за наступними наявними в матеріалах справи підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В: № 1 за червень 2012 року на суму 57 072,30 грн., № 2 за червень 2012 року на суму 20 540,66 грн., № 1 за липень 2012 року на суму 20 515,46 грн., № 1 за серпень 2012 року на суму 20 667,86 грн., № 1 за грудень 2012 року на суму 36 231,29 грн., № 1 за лютий 2013 року на суму 62 196,68 грн., № 2 за лютий 2013 року на суму 5 176,61 грн. та відповідними довідками про вартість виконаних підрядних робіт.

Спір у справі виник в зв'язку з неоплатою відповідачем робіт за Договором.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Замовник щорічно перераховує Підряднику аванс, що не перевищує 30% вартості річного обсягу. Замовник щомісячно здійснює платежі за виконані роботи на підставі «Акту приймання виконаних робіт» (форма КБ-2в) та «Довідки про вартість виконаних робіт» (форма № КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін. Акт та довідку готує підрядник та передає для підписання уповноваженому представнику Замовника в строк не пізніше 30 числа звітного місяця. Уповноважений представник Замовника протягом рої днів перевіряє реальність акту та підписує його. Оплата виконаних робіт проводиться протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт (п. п. 4.2, 4.3 Договору в редакції додаткової угоди № 1 до Договору та протоколу врегулювання розбіжностей).

Остаточні розрахунки між Підрядником і Замовником проводяться протягом 30 банківських днів з дати підписання акту приймання виконаних підрядних робіт з урахуванням раніше сплачених авансів (п. 4.12 Договору в редакції протоколу врегулювання розбіжностей).

Тобто вказаним пунктом чітко встановлено, що 30 банківських днів для здійснення остаточних розрахунків обраховуються з дати підписання акту приймання виконаних робіт, а не з дати надання підрядником генпідряднику документації на виконані роботи, як на тому наголошує відповідач.

Відповідач оплатив частково дише роботи за актом № 1 за червень 2012 року та сплатив 43 142,08 грн.

Розмір основного боргу відповідач не оспорює, проте вказує, що позивачем не підтверджено сам виникнення у відповідача заборгованості.

Оскільки виконання позивачем та прийняття відповідачем без зауважень робіт на суму 222 400,86 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи та підписаними сторонами і скріпленими їх печатками актами приймання виконаних робіт та «довідками про вартість виконаних робіт, а з врахуванням п. 4.3, п. 4.12 Договору строк оплати є таким, що настав, то вказані твердження відповідача не приймаються судом.

Безпідставним є посилання відповідача на відсутність вини з несплати суми заборгованості, з посиланням на те, що Головним фінансово-економічним управлінням Укрзалізниці не було надано фінансування, оскільки відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем порушено строк виконання зобов'язання, суд відзначає, що під час прийняття виконаних робіт, під час їх виконання та аж до моменту звернення позивача з даним позовом до суду, відповідачем жодних претензій Підряднику щодо строків виконання робіт за Договором не пред'являлось. Зворотного відповідачем не доведено.

Крім того, між сторонами було підписано та скріплено печатками акт звіряння взаєморозрахунків станом на 31.12.14., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем визначено в розмірі 179 258,78 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Претензією № 876/21-14 від 05.08.14. позивач звернувся до відповідача з вимогою оплатити заборгованість на суму 179258,78 грн.

Відповіді на вказану претензію сторонами до матеріалів справи ен подано.

Таким чином відповідач свого обов'язку по сплаті передбаченої Договором вартості виконаних робіт в терміни, визначені Договором, в повному обсязі не виконав, внаслідок чого заборгованість Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» перед Публічним акціонерним товариством «Мостобуд» становить 179 258,78 грн.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по оплаті виконаних робіт не здійснив, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 179 258,78 грн., яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо заяви позивача про поновлення строку позовної давності, суд відзначає наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності (п. 2.2 1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Відповідачем такої заяви подано чи заявлено в усному порядку про застосування строку позовної давності не було.

Разом з тим, суд вважає за доцільне вказати на те, що статтею 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Пунктом 4.4.1 вказаної Постанови передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.14. (тобто в межах трирічного строку позовної давності) сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.14.

За висновками суду, акт звірки фактично є дією у розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 24.04.07. Верховного Суду України по справі № 26/271, від 06.02.13., від 16.01.14. та від 20.08.14. Вищого господарського суду України по справах № 25/067-11, № 901/1682/13, № 910/18104/13.

До того ж, судом встановлено, що дії по визнанню боргу було вчинено відповідачем до моменту спливу трирічного строку позовної давності з моменту початку його перебігу.

Щодо вимог позивача про стягнення 136 833,19 грн. збитків від інфляції, 13 893,77 грн. 3% річних, суд відзначає наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням зазначеного, враховуючи умови Договору та розглянувши розрахунок позивача і контррозрахунок позивача, судом було здійснено власний перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 127 999,09 грн. збитків від інфляції та 13 501,15 грн. 3% річних. В іншій частині в розмірі 392,62 грн. 3% річних та 8 834,10 грн. збитки від інфляції нараховані безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка,6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська,5; ідентифікаційний код 01386326) 179 258 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім) грн. 78 коп. - основного боргу, 127 999 (сто двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 09 коп. збитків від інфляції, 13 501 (тринадцять тисяч п'ятсот одну) грн. 15 коп. 3% річних, 6 415 (шість тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 17 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко