ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р.Справа № 916/2551/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В. Лашина

Суддів: К.В. Богатиря

ОСОБА_1

При секретарі: Р.О.Кияшко

За участю представників сторін:

Від ТОВ „Сириус- ОСОБА_2

Від ПАТ „Акціонерний комерційний ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Від ПАТ „Чорномортехфлот- арбітражний керуючий ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сириус

на рішення господарського суду Одеської області

від 21.07.2015 року.

справа № 916/2551/15

за позовом ПАТ „Чорномортехфлот,

до відповідача ТОВ „Сириус,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ „Акціонерний комерційний ОСОБА_3,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

ВСТАНОВИЛА:

23 червня 2015 року публічне акціонерне товариство «Чорномортехфлот» (в подальшому за текстом ПАТ «Чорномортехфлот») в особі арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_5 звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сириус» (Російська Федерація) про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 01-КП від 14.01.2013 р., укладеного між сторонами спору, про продаж судна грунтовіз (саморозвантажувальний) «Капітан Коробко». Свої вимоги ліквідатор обґрунтовує тим, що у забезпечення кредитного договору № 04-02-08/241 від 03.12.2010 р., укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний ОСОБА_3», між позивачем та останнім був укладений договір іпотеки спірного майна із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя. Договором іпотеки та ст. 17 Закону України «Про заставу», а також ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України визначено, що заставодавець має право розпорядження предметом застави лише за згодою заставодержателя, чого зроблено не було.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2015 р. (суддя Лепеха Г.А.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу № 01-КП від 14.01.2013 р., укладений між ПАТ «Чорномортехфлот» та ТОВ «Сириус».

Не погоджуючись з цим рішенням, ТОВ «Сириус» в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, оскільки позови про визнання договорів недійсними підлягають розгляду за місцезнаходженням саме відповідача, обґрунтовуючи це посиланням на ст. ст. 13-15 ГПК України, ст. ст. 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право». Окрім цього, скаржник зазначає те, що договір іпотеки судна підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню із накладанням заборони на відчуження предмета застави та реєстрацію такої заборони у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, однак господарським судом залишені поза увагою вимоги законодавства та не було досліджено питання додержання сторонами форми договору, а також порядку реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. При цьому, як вказує скаржник, обтяження внесене до реєстру 19.08.2013 р., тобто через 7 місяців після укладення оспорюваного правочину.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ „Акціонерний комерційний ОСОБА_3 просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Сириус" без задоволення, з мотивів викладених у відзиві.

Також з апеляційною скаргою не погоджується ПАТ "Чорномортехфлот" в особі ліквідатора ОСОБА_5, вважаючи її необгрунтованою та також просить рішення господарського суду залишити без змін.

ТОВ «СИРИУС» надано до Одеського апеляційного господарського суду для залучення до матеріалів справи лист-відповідь Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті та лист відповідь Капітана Одеського морського порту, в яких вказано що в Державному судновому реєстрі записи стосовно заставних зобовязань щодо судна «Капітан Коробко» відсутні.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено поняття застави, за яким в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписами частини першої статті 203 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Виходячи з правової позиції, що відображена у п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та у ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

У статті 9 Закону України передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2010 р. між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний ОСОБА_3» (іпотекодержатель) та ПАТ «Чорномортехфлот» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 04-02-8/242 з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами пункту 1.1. якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають із договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 04-02-08/241 від 03.12.2010 р.

Згідно до п. 1.3 договору іпотеки предметом іпотеки є, зокрема, судно грунтовіз (саморозвантажувальний) «Капитан Коробко», позивний сигнал «УЗЫР», рік побудови: 1988 рік; місце побудови: Румунія.

Пунктом 4.1.2 договору іпотеки передбачено зобовязання іпотекодавця не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати в оренду та не надавати в оренду предмет іпотеки), крім випадків встановлених законом, без згоди іпотекодержателя.

Зазначений договір іпотеки був нотаріально посвідчений та накладено заборону на відчуження зазначеного судна, про що внесено запис в реєстрі за № 1117 та підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Однак 14 січня 2013 року між ПАТ «Чорномортехфлот» та ТОВ «Сириус» укладений договір купівлі-продажу № 01-КП, за умовами якого ПАТ «Чорномортехфлот» передало у власність ТОВ «Сириус» зазначений грунтовіз «Капитан Коробко».

Цей договір був нотаріально посвідчений.

Відповідно до листа ПАТ «Акціонерний комерційний ОСОБА_3» від 22.06.2015 р. за № 1463-08/39, банком не надавалася згода ПАТ «Чорномортехфлот» на продаж судна «Капітан Коробко». Наведене матеріалами справи не спростовується.

Визнаючи оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним, місцевий господарський суд цілком правомірно виходив з того, що продаж морського судна «Капитан Коробко», що був предметом іпотеки є незаконним, а також таким, що порушує права ПАТ «Чорномортехфлот» та його кредитора ПАТ «Акціонерний комерційний ОСОБА_3», як заставодержателя.

Одночасно з цим, судова колегія вважає, що ТОВ «Сириус» (Російська Федерація) не було належним чином повідомлено про час і місце судового розгляду у визначеному законодавством порядку, що у відповідності до ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України викликає безумовне його скасування та, враховуючи обставини справи, постановлення нового судового рішення, яким позовні вимоги належить задовольнити у звязку з їх обґрунтованістю та незаконністю відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодавця.

Посилання ТОВ «Сириус» на те, що господарському суду Одеської області не був підсудний цей спір, оскільки він повинен був вирішуватися за місцезнаходженням сторони, зобовязаної за договором, колегія суддів вважає помилковим.

Так, постановою господарського суду Одеської області від 03.03.2015 року у справі № 916/1520/2014 ПАТ «Чорномортехфлот» визнано банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Як вказано у п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013, справи у спорах про визнання правочинів недійсними відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК України) та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника, предявлених за наявності підстав, передбачених статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Отже, враховуючи те, що справа про банкрутство відносно ПАТ «Чорномортехфлот» порушена 25.04.2014 р., тоді як оспорюваний договір укладений 14.01.2013 р., тому даний спір правомірно розглянутий саме господарським судом Одеської області та саме у позовному провадженні.

Неспроможними вважає судова колегія й твердження скаржника про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу обтяження стосовно судна «Капітан Коробко» не були зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а це було зроблено лише 19 серпня 2013 року, тобто після укладення оспорюваного договору.

Статтею 364 Кодексу торговельного мореплавства України в редакції, чинній на момент надання в іпотеку спірного грунтовозу «Капітан Коробко», визначено поняття морської іпотеки, в силу якої будь-яке судно, зареєстроване у Державному судновому реєстрі України або Судновій книзі України, може бути закладено згідно з чинним законодавством судновласником (іпотечним заставодавцем) для забезпечення зобов'язання кредиторові (іпотечному заставодержателю). Іпотечним заставодержателем може бути будь-яка юридична або фізична особа України чи іноземної держави, якій відповідно до законодавства України судно може бути відчужено.

Законом України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент передання в іпотеку спірного судна) було передбачено, що застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом (стаття перша названого Закону).

Відтак, до 1 січня 2013 заставу судів оформлювали за правилами іпотеки нерухомого майна і реєстрували в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Після вступу в силу нової редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дана ситуація змінилася.

У статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що його дія не поширюється на державну реєстрацію прав на судна та інші об'єкти прав, на які поширюється правовий режим нерухомої речі.

Таким чином, при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.01.2013 р. нотаріусу, за відсутності даних про відповідну заставу суден у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в Державному судновому реєстрі, слід було використовувати дані Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з яких стало би вочевидь наявність заборони на відчуження спірного судна.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент обтяження спірного судна) правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Також судовою колегією не приймаютьсч доводи ліквідатора ПАТ "Чорномортехфлот" ОСОБА_5 відносно того, що ТОВ "Сириус" виконав свої обов'язки за договором купівлі-продажу не в повному обсязі та сплатив лише 100 000 дол. США, тобто половину встановленої договором суми оскільки спростовуються поданими скаржником документами, зокрема SWIFT-повідомленням від 19.02.2013 з якого вбачається що ТОВ "Сириус" переведено на користь ПАТ "Чорномортехфлот" 200 000 дол.США.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Чорномортехфлот» слід задовольнити.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СИРИУС» задовольнити частково, а рішення господарського суду Одеської області від 21.07.2015 р. по справі № 916/2551/15 скасувати, позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 01-КП від 14.01.2013 р., укладений між публічним акціонерним товариством «Чорномортехфлот» ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сириус» (ІНПП НОМЕР_1) про продаж судна грунтовіз (саморозвантажувальний) «Капитан Коробко», позивний «УЗЫР» (UZYR), ідентифікаційний номер (ІМО) 8724535, рік побудови: 1988; місце побудови: Румунія.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя К.В. Богатир

Суддя М.А. Мирошниченко