ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 914/1640/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства Бориславводоканал за вих. №477 від 26.08.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/3912/15 від 01.09.2015 р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 12.08.2015 р.

у справі №914/1640/15 (суддя Сухович Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до Комунального підприємства Бориславводоканал, м. Борислав, Львівська область

про стягнення 1 786 396,56 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №502-427912 від 25.12.2014 р.);

від відповідача: не зявились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.08.2215 р. у справі №914/1640/15 частково задоволено уточнені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів (надалі Позивач) до Комунального підприємства Бориславводоканал, м. Борислав, Львівська область (надалі Відповідач) про стягнення 1 191 305,22 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 174 936,35 грн. пені, 9 038,97 грн. 3% річних, 400 462,41 грн. інфляційних нарахувань та 10 653,61 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії. Стягнуто з Відповідача на користь ПАТ «Львівобленерго» 1 191 305,22 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 10 653,61 грн. боргу за перетікання реактивної енергії, 87 325,86 грн. пені, 9 038,97 грн. три проценти річних , 400 462,41 грн. інфляційних втрат та 35 722,23 грн. судового збору. В частині стягнення пені в розмірі 87 610,48 грн. відмовлено.

Відповідач КП «Бориславводоканал», - не погодившись з винесеним рішення подав апеляційну скаргу за вих. №477 від 26.08.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/3912/15 від 01.09.2015 р.), в якій посилається на те, що останнє прийнято з порушенням норм чинного законодавства та неповним дослідженням матеріалів та обставин справи а саме:

- судом, як вказує Скаржник, не взято до уваги того, що згідно ст. 607 Цивільного кодексу України зобов»язання припиняється неможливістю його виконання у зв»язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. При цьому, враховуючи дані положення, судом не взято до уваги, того, що найближчим часом заборгованість КП «Бориславводоканал» перед ПАТ «Львівобленерго» в сумі 1 418 505,22 грн. за спожиту електроенергію буде погашена проведеною різницею в тарифах. Також, судом, не враховано збитковості підприємства та недоведеність поточних надходжень грошових коштів для покриття усіх затрат, соціальну значимість діяльності підприємства у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам м. Борислава та смт. Східниця.

Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 87 325,86 грн. пені, 9038,97 грн. 3% річних та 400 462,41 грн. інфляційних нарахувань, і в цій частині прийняти нове, яким відмовити у позові.

Позивач ПАТ «Львівобленерго» у відзиві б/н і б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/5916/15) заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що згідно п.4 додатку №2 до Договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни , передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених Правилами користування електричною енергією. Відповідно до абз. 2 п.6 додатку №2 до Договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Однак, в порушення умов Договору Відповідач не здійснив повної оплати за поставлену електричну енергію, внаслідок чого виникла заборгованість за реактивну енергію. Крім цього, підставою застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов»язання. Тому вважає, що у випадку порушення грошового зобов»язання, місцевим господарським судом вірно не прийнято доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов»язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства Бориславводоканал за вих. №477 від 26.08.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/3912/15 від 01.09.2015 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 12.08.2015 р. у справі №914/1640/15 та призначено до розгляду в судове засідання на 21.09.2015 р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Кордюк Г.Т. та Юрченка Я.О. (а.с.113).

За клопотанням представника Скаржника, розгляд справи відкладено в судове засідання на 19.10.2015 р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Кордюк Г.Т. та Юрченка Я.О.

19.10.2015 р. за клопотання представника Скаржника повторно відкладено розгляд справи в судове засідання на 26.10.2015 р. та зобов»язано Скаржника (КП Бориславводоканал) подати до 26.10.2015 р.: довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова Львівської області про зарахування судового збору в розмірі 4 968,30 грн. відповідно до платіжного доручення №627 (#112466635) від 26.08.2015 р., оскільки відомості про таке зарахування в системі діловодства суду відсутні.

В судове засідання 26.10.2015 р. з»явився представник Позивача, який заперечив доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника Позивача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення господарського суду Львівської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

19.02.2008 р. ВАТ «Львівобленерго» правонаступником якого є ПАТ «Львівобленерго» (Постачальник) та Комунальним підприємством «Борриславводоканал» (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90133 з додатками (а.с.35-44), згідно розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.2.2.2. Договору постачальник зобов»язувався постачати споживачу електроенергію , як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Пунктом 2.3.3 Договору споживач зобов»язувався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

03.06.2009 р. Постачальником та Споживачем укладено додаток №2 «Порядок розрахунків» до договору №90133 від 19.02.2008 р. (а.с.41)

Згідно п.2 додатку №2 до договору розрахунковим вважається період з 16 числа попереднього місяця до 15 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Пунктом 4 додатку №2 до Договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію споживачу протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором , та/або розрахунковим шляхом у випадках , передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відтак, як вбачається з обставин справи, за розрахунковий період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. Відповідачем спожито 2 274 698 кВт/год. на загальну суму 10 224 243,67 грн. Відповідачем частково оплачено виставлені рахунки за спожиту активну електроенергію за розрахунковий період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. в сумі 1 418 505,22 грн., відтак борг Відповідача становить 1 191 305,22 грн., що не заперечується останнім.

У відповідності до вимог п.6.3.3 Правил користування електричною енергією , Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, погодженої НКРЕ, затвердженої наказом Мінпаливенерго України від 17.01.2002 р. №19, укладено додаток №7б до договору №90133 від 19.02.2008 р. «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (а.с.43-44).

Однак, Відповідачем порушено умови Договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за перетікання реактивної електроенергії за квітень 2015 р. у сумі 10 653,61 грн., яка не заперечена Відповідачем. Рахунок за реактивну енергію №300304/47655-2 скерований Відповідачу 16.04.2015 р. на загальну суму 10 653,61 грн., однак Відповідачем не оплачений.

Керуючись п.4.2.1. Договору Позивач нарахував Відповідачу пеню яка становить 174 936,35 грн. (а.с.77)

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України Позивачем нараховано 3% річних в сумі 9 038,97 грн. (а.с.79) та інфляційні втрати в сумі 400 462,41 грн. (а.с.78).

Згідно заяви про зменшення позовних вимог (а.с.71), Позивач просить стягнути з Відповідача 1 191 305,22 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 174 936,35 грн. пені, 9 038,97 грн. 3% річних, 400 462,41 грн. інфляційних нарахувань та 10 653,61 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до вимог ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.26 Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), затверджених Національною комісією регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. №910 із змінами та доповненнями) постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається ( ст.275 Господарського кодексу України).

Згідно із п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Як встановлено вище, 19.02.2008 р. сторонами було укладено договір №90133 про постачання електричної енергії.

У п.2.1. Договору встановлено, що під час виконання умов Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов»язуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

З матеріалів та обставин справи вбачається, що за розрахунковий період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. Відповідачем спожито 2 274 698 кВт/год. на загальну суму 10 224 243,67 грн. про що Відповідачу скеровано рахунки за активну електроенергію: за листопад 2014р. №300411/37063-1 на суму 1 775 293,59 грн.; за грудень 2014р. №300412/39081-1 на суму 2 190 373,32 грн.; за січень 2015р. №300401/41255-1 на суму 1 337 748,01 грн.; за лютий 2015р. №300402/43431-1 на суму 1 511 717,85 грн.; за березень 2015р. №300403/45441-1 на суму 1 761 305,68 грн.; за квітень 2015р. №300504/47654-1 на суму 1 647 805,22 грн.

Також, внаслідок невиконання умов договору у Відповідача виникла заборгованість за перетікання реактивної електроенергії у сумі 10 653,61 грн., про що Позивачем виставлено Відповідачу рахунок за реактивну енергію №300304/47655-2 за квітень 2015р. в сумі 10 653,61 грн.

У п.4 додатку №2 до Договору, вказано, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Згідно абз.2 п.6 додатку №2 до договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується вимогам ст. 193 Господарського кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не заперечується сума основного боргу в розмірі 1 191 305,22 грн. та 10 653,61 грн. боргу за перетікання реактивної електроенергії, а відтак такі правомірно задоволенні до стягнення місцевим господарським судом.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Позивач згідно заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог просить стягнути 9 038,97 грн. 3% річних та 400 462,41 грн. інфляційних нарахувань.

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такі суми фактично є більшими аніж просить Позивач, однак, як вірно зазначено місцевим господарським судом про неможливість виходу за межі позовних вимог та за відсутності відповідної заяви Позивача, місцевим господарським судом правомірно задоволено до стягнення інфляційних в сумі 400 462,41 грн. та 3% річних в сумі 9 038,97 грн., які заявлені Позивачем.

У відповідності до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойка (штраф, пеня) це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання . При цьому пенею є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконано грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п.4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу , враховуючи день фактичної оплати.

Із доданого до заяви про зменшення позовних вимог розрахунку (а.с.77) вбачається, що Позивачем нараховано пеню за період з 01.01.2015 р. по 25.08.2015 р. на суму 174 936,75 грн., однак, згідно зробленого перерахунку така становить 174 651,73 грн. Відтак, місцевим господарським судом правомірно відмовлено в частині стягнення 284,62 грн. пені.

У відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України, що кореспондується нормам ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги : ступінь виконання зобов»язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов»язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов»язання.

Відтак, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що з врахуванням того факту, що розмір санкцій становить надмірно велику суму, а також те, що стягнення з Відповідача нарахованої пені у повному обсязі може негативно позначитися на подальшій господарській діяльності, призвести до банкрутства Відповідача та позбавити підприємство можливості належним чином забезпечувати мешканців даної місцевості питною водою, завдати тяжких наслідків для населення відповідного населеного пункту, використав своє право надане ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 50%.

Відповідно до цього, правомірно стягнуто 87 325,86 грн. пені та відмовлено в частині стягнення такої в розмірі 87 610,48 грн. (87 325,86 грн.+284,62 грн.).

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що рішення в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних є безпідставним та таким, що на його думку не підлягає до задоволення, з огляду на те, що найближчим часом заборгованість КП «Бориславводоканал» перед ПАТ «Львівобленерго» в сумі 1 418 505,22 грн. за спожиту електроенергію буде погашена проведеною різницею в тарифах.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія зазначає, що нарахування Позивачем пені, інфляційних та 3% річних проведено згідно з чинним законодавством та відповідно до умов Договору, а відтак посилання Скаржника на те, що сплата боргу в сумі 1 418 505,22 грн. буде проведена шляхом погашення в майбутньому проведеною різницею в тарифах не може бути підставою для відмови в задоволенні даних вимог.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 12.08.2015 р. у справі №914/1640/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства Бориславводоканал за вих. №477 від 26.08.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/3912/15 від 01.09.2015 р.) - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України

повний текст постанови складено та підписано 28.10.2015 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1