ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 р. Справа №904/4150/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Науменка І.М. (доповідач);

суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.,

при секретарі судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 03.06.15р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №Э.37.7.0.0/Д-839 від 08.11.13р.;

від третьої особи: ОСОБА_3 представник, довіреність №653-О від 17.02.14р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. у справі №904/4150/15

за позовом Фермерського господарства ОСОБА_4

до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах,

м.Дніпропетровськ

третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк,

без самостійних м.Дніпропетровськ

вимог на предмет

спору на стороні

позивача

про стягнення 296 185,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. у справі №904/4150/15 (суддя Мілєва І.В.) в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Відмову у позові господарський суд першої інстанції мотивував відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача передбачених договором страхових платежів, а відтак, відсутністю й підстав для стягнення з відповідача за невиконання умов правочину неустойки у вигляді пені, а також, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з зазначеним вище рішенням, ФГ ОСОБА_4 звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції при його прийнятті норм матеріального права, просить дане рішення скасувати та прийняти у справі нове рішення, повністю задовольнивши позовні вимоги.

Зокрема, в апеляційній скарзі ФГ ОСОБА_4 наполягає на тому, що жодних підстав для зменшення страховиком (відповідачем) суми страхового відшкодування на користь страхувальника (позивача) суду надано не було; стверджує, що висновок суду про непередання позивачем відповідачеві залишків пошкодженого транспортного засобу, як привід для зменшення страхового відшкодування, є необґрунтованим та суперечить умовам договору та фактичним обставинам справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 16.10.2013р. між ОСОБА_5 акціонерним товариством Страхова компанія Інгострах (страховик) та Фермерським господарством ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №DNH0UA-139G30D (далі договір). Вигодонабувач ПАТ КБ Приватбанк (п.3 договору). Майном, що страхується, є транспортні засоби: - Case IH MX 340, рік випуску 2011, номер кузову ZBRD09099, страхова сума 762 841,51грн.; - Case IH SPX 3330, рік випуску 2011, номер кузову YBT031874, страхова сума 1 263 990,80грн. (п.5 договору). Період дії договору з 22.10.2013р. по 21.10.2014р. (п.10 договору).

В серпні 2014р. застрахований трактор Case IH MX 340 було знищено внаслідок протиправних дій третіх осіб. 29.08.2014р. від страхувальника (позивача) на адресу страховика (відповідач у справі) надійшла заява про виплату страхового відшкодування за фактом заподіяння шкоди. У відповідності до висновку №2907149-А від 04.08.2014р., складеного ПП ОСОБА_6, розмір шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження пожежею застрахованого транспортного засобу складає 181 762,60 грн., що перевищує страхову суму.

Відповідно до п.15.14 договору, у разі страхування транспортного засобу на повну вартість у випадку його конструктивного знищення (коли вартість відновлюваного ремонту перевищую 80% страхової суми), страховик може виплатити страхове відшкодування у межах страхової суми з вирахуванням зносу за період, що пройшов з початку страхування, безумовної франшизи, та попередніх виплат за договором. У разі такої виплати, перед отриманням страхового відшкодування пошкоджений транспортний засіб передається власником страховику після зняття його з обліку в органах реєстрації. Витрати щодо зняття його з обліку оплачуються страхувальником. Якщо пропозиції страховика про передачу йому прав власності на пошкоджений транспортний засіб не будуть прийняті страхувальником, страхувальник побажає залишити транспортний засіб у своєму розпорядження, то страховик вираховує з суми страхового відшкодування розмір залишків. Якщо передача прав власності страховику буде неможливою з інших причин, страховик виплачує страхувальнику страхове відшкодування в розмірі не більш ніж 70% страхової суми за договором з урахуванням попередніх виплат за договором. Дія договору страхування в такому випадку закінчується без перерахунку страхового платежу і страхувальник розпоряджається транспортним засобом за власним розсудом.

Отже, з урахуванням сум раніше виплаченого відповідачем страхового відшкодування за застрахованим трактором Case IH MX 340, а саме, 75 985,00 грн. (за страховим актом №И-228 від 30.01.2014р.) та 1 685,00 грн. (за страховим актом №И-1630 від 23.06.2014р.), позивачеві було призначено виплату страхового відшкодування в розмірі 456 319,06 грн. (страховий акт №И-2251 від 02.10.2014р.). В подальшому, за результатами розгляду заяви страхувальника про перегляд обставин та розміру призначеної виплати, страховим актом №И-2696 від 26.12.2014р. додатково до виплаченого відшкодування у розмірі 456 319,06 грн. позивачеві було нараховано та сплачено 1 685,00 грн. (Лист №30-12/02-25 від 30.12.2014р., а.с.23).

Таким чином, загальний розмір здійсненого страховиком (відповідачем) відшкодування за пошкодження застрахованого транспортного засобу (трактору Case IH MX 340) дорівнює 533 989,06 грн., що становить 70% страхової суми за вищезгаданим договором страхування №DNH0UA-139G30D від 16.10.2013р. з розрахунку 762 841,51 грн. (100% страхова сума) х 70% - 0 грн. франшиза = 533 989,06 грн.

Спір між сторонами по факту настання страхового випадку, а також, щодо суми фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 533 989,06 грн. відсутній.

Натомість, позивач наполягає на безпідставності виплати йому страховиком лише 70% страхової суми, вважає, що за умовами договору страхування даний страховий випадок (коли вартість відновлюваного ремонту перевищую 80% страхової суми, висновок №2907149-А від 04.08.2014р.) підлягає відшкодуванню на 100%, а саме, в розмірі 762 841,51 грн.

Наведене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача решти страхового відшкодування у розмірі 228 852,45 грн., а також, за прострочення виконання договору страхування - неустойки у вигляді пені в сумі 3 982,03 грн. за період з 17.10.2014р. по 08.04.2015р., 3% річних в розмірі 3 272,90 грн. та 60 078,30 грн. інфляційного відшкодування за аналогічний період. Таким чином, ціна позову складає 296 185,68 грн.

Вирішуючи питання щодо відповідності оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства України, колегія суддів виходила з наступного:

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк, згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вимог і умов у відповідності зі звичаями ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачене договором або законом.

Згідно ст.16 Закону України Про страхування, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як вже зазначалось вище, правових підстав для задоволення позовних вимог місцевим гсоподарським судом знайдено не було. Проте, в ході апеляційного провадження колегією суддів виявлено невідповідність викладених в оскаржуваному рішенні висновків фактичним обставинам справи.

Наразі, мотивуючи відмову у позові з посиланням на п.15.14 договору страхування №DNH0UA-139G30D від 16.10.2013р. місцевий господарський суд виходив з відсутності в матеріалах справи доказів зняття позивачем застрахованого майна з обліку в органах реєстрації, а також, відсутність доказів передання залишків пошкодженого транспортного засобу страховикові (відповідачу).

В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що згідно п.15.14 договору страхування №DNH0UA-139G30D від 16.10.2013р., зменшення страхового відшкодування на вартість залишків транспортного засобу сторонами узгоджено лише у разі якщо пропозиції страховика (відповідача) про передачу йому прав власності на пошкоджений транспортний засіб не будуть прийняті страхувальником (позивачем), зокрема, через те, що той вирішить залишити цей транспортний засіб у своєму розпорядженні. Якщо ж передача страховику (відповідач) прав власності на пошкоджений транспортний засіб буде неможлива з інших причин, страховик виплачує страхувальникові відшкодування у розмірі не більше ніж 70% страхової суми з урахуванням попередніх виплат (що і було зроблено відповідачем у даній справі).

Натомість, колегія суддів жодних доказів звернення страховика (відповідача) до страхувальника (позивач) про передачу йому прав власності на пошкоджений транспортний засіб (трактор Case IH MX 340) чи/або зазначення сторонами у листах, письмових пропозиціях тощо інших причин неможливості такої передачі в матеріалах справи не вбачає.

Навпаки, апеляційна інстанція зауважує на тому, що в позовній заяві, письмових поясненнях до неї та, згодом, в апеляційній скарзі, позивач наполягає на неотриманні ним від відповідача звернення про передачу прав власності на пошкоджений транспортний засіб, стверджує, що залишки трактору Case IH MX 340 весь цей час знаходяться на території ФГ ОСОБА_4, тому перешкод для його отримання відповідачем не було і немає.

Колегія суддів вважає за доцільне зауважити також, що наявним у справі листом в адресу позивача за №30-12/02-25 від 30.12.2014р. страховиком (відповідачем) було представлено розрахунок 70% вартості страхової суми за вирахуванням раніше здійснених страхових платежів та лише процитовано пункт 15.14 договору страхування №DNH0UA-139G30D від 16.10.2013р. Разом з цим, причини здійснення ним страхового відшкодування у розмірі саме 70% від страхової суми замість 100% страховиком в даному листі не зазначено (а.с.23), що суперечить приписам п.16.1 цього договору.

Так, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що серед визначених п.16.1 договору страхування правових підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування такі підстави, як ненадання доказів зняття застрахованого майна з обліку в органах реєстрації та непередання страхувальником страховикові залишків транспортного засобу відсутні.

Необхідно зауважити також, що ст.990 Цивільного кодексу України передбачає наявність лише двох необхідних документів: це заява страхувальника, що є його обовязком згідно зі ст.989 Цивільного кодексу України, та страховий акт, що складається страховиком після подачі зазначеної вище заяви.

Отже, як вже зазначалось раніше, вимоги закону позивачем було дотримано, заява про настання події, що має ознаки страхової, подана страхувальником 29.08.2014р., є відповідний висновок експерта №2907149-А від 04.08.2014р. та страхові акти відповідача №И-1630 від 23.06.2014р., №И-2251 від 02.10.2014р. та №И-2696 від 26.12.2014р. Факт визнання випадку страховим сторонами не оспорюється. Таким чином, колегія суддів вважає, що обовязок доведення факту наявності правових підстав для відмови (часткової відмови) у здійсненні страхового відшкодування лежить саме на страховикові.

За аналогією права, як вбачається з узагальнення Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики з розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, що відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (у даній справі у розмірі 100% страхової суми). При цьому, право на залишки транспортного засобу отримує страховик.

Отже, виходячи з наведених вище правових норм та тексту договору страхування, за умов виконання позивачем (страхувальник) вимог ст.989, 990 Цивільного кодексу України, з огляду на відсутність в п.16.1 договору таких підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як ненадання доказів зняття застрахованого майна з обліку в органах реєстрації, непередання страховикові залишків транспортного засобу, та за умов ненадання навіть доказів звернення страховика (відповідача) до страхувальника (позивач) про передачу йому прав власності на пошкоджений транспортний засіб, висновок господарського суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для здійсненні відповідачем страхового відшкодування колегія суддів вважає передчасним.

Зважаючи на наведене вище, згідно зі ст.992 Цивільного кодексу України, а також, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами і доповненнями), колегія суддів вважає обгрунтованими також вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_5 акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах неустойки у вигляді пені в сумі 3 982,03 грн. за період з 17.10.2014р. по 08.04.2015р., 3% річних в розмірі 3 272,90 грн. та 60 078,30 грн. інфляційного відшкодування за аналогічний період.

У підсумку, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого (у даному випадку страхувальника) відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо передачі страхувальником (позивачем) залишків пошкодженого майна особі, відповідальній за шкоду (тобто, страховику) після відшкодування ним збитків. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 04.12.2012р. у справі №58/269).

З огляду на наведене, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, натомість оскаржуване рішення таким, що прийнято за умов неправильного застосування норм матеріального права та за невідповідності викладених у рішенні висновків фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Враховуючи результат вирішення спору, судові витрати у справі, у тому числі витрати на апеляційне оскарження, відповідно до вимог ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.101105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2015р. у справі №904/4150/15 скасувати.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах на користь Фермерського господарства ОСОБА_4 296 185,68 грн. заборгованості, у тому числі 228 852,45 грн. - страхового відшкодування, 3 982,03 грн. - пені, 3 272,90 грн. - 3% річних та 60 078,30 грн. - інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах на користь Фермерського господарства ОСОБА_4 8 885,57 грн. судових витрат, у тому числі 5 923,71 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2 961,86 грн. судового збору за апеляційне оскарження.

Зобовязати Фермерське господарство ОСОБА_4 передати ОСОБА_5 акціонерному товариству Страхова компанія Інгосстрах залишки пошкодженого транспортного засобу Case IH MX 340 після відшкодування страховою компанією завданих позивачеві збитків.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду у двадцятиденний строк.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29.10.2015р.

Головуючий І.М. Науменко

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов