ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.15р. Справа № 904/7132/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕЛЕКТРО", м.Дніпродзержинськ

про внесення змін до договору поставки

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №ББУ/ПУ44/ВП/15 від 20.02.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № б/н від 09.07.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 11.08.15р. порушено провадження у справі № 904/7132/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ-ЕЛЕКТРО" (далі-відповідач) про внесення змін до договору поставки. Справу призначено до розгляду на 17.09.15р.

17.09.15р. у судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.15р.

Ухвалою господарського суду від 24.09.15р. продовжено строк розгляду спору до 27.10.15р. включно; відкладено розгляд справи на 20.10.15р.

20.10.15р. у судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.15р.

26.10.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 26.10.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.14р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 14-16/188-КП (надалі - Договір). Відповідно до умов Договору відповідач повинен був поставити у власність позивача продукцію чи/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

Згідно з п. 5.3 Договору розрахунки за поставлену відповідачем продукцію здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача на 60 (шістдесятий) календарній день з дати поставки відповідної партії продукції. Якщо дата оплати припадає на вихідний/святковий день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Відповідно до Специфікації від 11.07.14р. до Договору відповідач до 30.07.14р. зобов'язаний був поставити на адресу позивача продукцію, на загальну суму 139 128,00 грн. Відповідач 11.08.14р. здійснив поставку продукції, відповідно до Специфікації від 11.07.14р., що підтверджується видатковою накладною № 693 від 11.08.14р. Позивач в свою чергу, згідно вказаної специфікації, повинен був перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача на 60-й (шістдесятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад.

Позивач по Специфікації від 11.07.14р., згідно з рахунком № 709 від 11.08.14р., розрахувався перед відповідачем за поставлену продукцію в сумі 139 128,00 грн. у повному обсязі, з них:

- 39 128,00 грн. платіжним дорученням № 330581 від 20.01.15р.;

- 60 000,00 грн. платіжним дорученням № 336902 від 24.02.15р.;

- 40 000,00 грн. платіжним дорученням № 352675 від 03.06.15р.

Відповідно до Специфікації від 16.09.14р. до Договору відповідач до 10.10.14р. зобов'язаний був поставити на адресу позивача продукцію, на загальну суму 64 656,00 грн. Відповідач 14.10.14р. здійснив поставку продукції, відповідно до Специфікації від 16.09.14р., що підтверджується видатковою накладною № 925 від 14.10.14р. Позивач в свою чергу, згідно вказаної специфікації, повинен був перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача на 60-й (шістдесятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад.

08.04.15р. платіжним дорученням № 344493 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 660,00 грн. за поставлену продукцію за Договором згідно з рахунком № 947 від 14.10.14р. Таким чином, залишилась заборгованість в сумі 63 996,00 грн.

Відповідно до Специфікації від 19.09.14р. до Договору відповідач до 15.10.14р. зобов'язаний був поставити на адресу позивача продукцію, на загальну суму 870,00 грн. Відповідач 14.10.14р. здійснив поставку продукції, відповідно до Специфікації від 19.09.14р., що підтверджується видатковою накладною № 926 від 14.10.14р. Позивач в свою чергу, згідно вказаної специфікації, повинен був перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача на 60-й (шістдесятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад.

08.04.15р. платіжним дорученням № 344493 позивач перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 870,00 грн. за поставлену продукцію за Договором згідно з рахунком № 948 від 14.10.14р., тобто в повному обсязі.

Позивач зауважує, що останній не зміг своєчасно розрахуватись з відповідачем за поставлену продукцію в сумі 63 996,00 грн. у зв'язку з наступними обставинами.

Відповідно до листа Служби безпеки України від 13.06.14р. № 33/2117 7 квітня 2014 року, на підставі ст.ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції в Донецькій, Луганській і Харківській областях.

Постановою Верховної Ради України від 16.04.14р. № 1215-VІІ «Про Заяву Верховної Ради України щодо захисту конституційних прав військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та інших працівників органів внутрішніх справ України, які беруть участь у антитерористичній операції, направленій на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, мирного життя українських громадян» визнано проведення антитерористичної операції на сході України та закликано громадян України, які мають бажання, у цей скрутний час вступати до лав Збройних Сил України, Національної гвардії України та підрозділів Міністерства внутрішніх справ України.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.14р. введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Як зазначає позивач, на момент настання строку розрахунку позивача за отриману продукцію відповідно до Договору по Специфікаціях від 11.07.14р., 16.09.14р. та 19.09.14р., була відсутня фінансова можливість вчасно проводити розрахунки, яка обумовлена нестабільною ситуацією в країні та загрозою платоспроможності, оскільки одночасне стягнення з позивача заборгованості на загальну суму 173 307,69 грн. дестабілізує роботу підприємства, а саме призведе до неможливості вчасного введення ним в експлуатацію виробничих об'єктів - лав з видобутку вугілля, а також зупинення підрозділів, що приймають участь у виробничому процесі, що в свою чергу призведе до зупинення фінансово-господарської діяльності підприємства в цілому. Зазначені обставини вплинуть не лише на діяльність позивача, як наслідок будуть порушені інтереси великої кількості підприємств, що знаходяться в договірних відносинах з Підприємством та пред'явлення ними вимог про сплату штрафних санкцій за порушення виконання позивачем взятих на себе зобов'язань, а це призведе до виникнення нових боргів, зокрема, щодо сплати податків, інших обов'язкових платежів, і в кінцевому результаті до можливого погіршення платоспроможності заявника, що недопустимо з урахуванням складної економічної ситуації в країні та наявних інфляційних процесів у економіці держави.

Позивач зауважує, що на даний момент, у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, обумовленим проведенням АТО, а фактично військових дій, на сході України, позивач не має можливості на одноразове перерахування суми заборгованості за укладеним між сторонами Договором.

За 2014 рік Державний бюджет не компенсував позивачу середній заробіток, який підприємство сплачувало працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до статті 119 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Також позивач зазначає, що останній на підставі статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1921 «Про затвердження Положення про військово-транспортній обов'язок», виконало свій військово-транспортний обов'язок, щодо забезпечення задоволення потреб Збройних Сил України, на особливий період транспортними засобами і технікою у кількості 22 одиниці на загальну суму 1 214 330,00 грн. без ПДВ, які були вилучені із виробничого процесу підприємства. Збитки, що підприємство зазнало та продовжує зазнавати до теперішнього часу у зв'язку із вилученням із виробничого процесу транспортних засобів також не компенсуються.

Заборгованість Державного бюджету перед позивачем за 2014 рік з компенсації виплат середнього заробітку складає 31 049 925,23 грн.

Крім того, заборгованість державних підприємств за рішеннями судів перед позивачем, а саме КП «Тернівське ЖКП», КП «Першотравенське ЖКП» складає 83,47 млн. (із них - 42,69 млн. грн. за рішеннями судів за період з 2008р. до 2014р. відкрито виконавчі провадження, та 40,78 млн. грн. рішення судів за період з листопада 2014 р. по січень 2015р.) та до теперішнього часу грошові кошти у виконання вказаних рішень судів на рахунки позивача ні боржниками, ні виконавчою службою не перераховувались, тобто рішення судів не виконуються. Незважаючи на цю обставину, позивач не припиняє постачання боржникам - комунальним підприємствам вугільної продукції, оскільки припинення поставок вугілля призведе до зриву опалювального сезону у м. Тернівка та м.Першотравенськ та як наслідок зростання соціальної напруги серед населення цих міст.

Станом на 2015 рік позивач фактично є збитковим, відповідно до оприлюдненої звітності збитки позивача за 1 квартал 2015 року складають 476 млн. грн. Поточні надходження на рахунки підприємства, в першу чергу, спрямовані на виплату заробітної плати робітникам та сплату відповідних податків та єдиного соціального внеску до органів ПФУ.

Також, станом на 01.07.15р., заборгованість ГП «Енергоринок» перед ТЕС ДТЕК складає 6,5 млрд. грн., що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості ТЕС перед вугледобувними підприємствами ДТЕК в розмірі 4,3 млрд. грн.

Крім цього позивач зауважує, що останній є підприємством паливно-енергетичного комплексу та суб'єктом Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.06.05р. № 2711-IV, метою якого є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості.

Вищенаведені факти свідчать про те, що дана ситуація об'єктивно унеможливлює здійснення позивачем своєчасного одноразового перерахування коштів відповідачеві, оскільки всі наведені факти, в цілому, можуть призвести до виникнення нових боргів, зокрема, щодо сплати податків, інших обов'язкових платежів, і в кінцевому результаті до можливого погіршення платоспроможності заявника та нестабільного стану у містах Павлоград, Першотравенськ, Тернівка, так як позивач є містоутворюючим підприємством.

Завадити таким негативним наслідкам, як вважає позивач, можливо за умови відстрочення виконання з позивачем зобов'язання за вищезазначеним Договором.

Позивач при укладанні вказаного Договору з відповідачем та отримання продукції, не мав можливості передбачити у майбутньому, з усією обачністю та добросовісністю, різкого погіршення умов ведення господарської діяльності, зокрема масові заворушення, проведення бойових та військових дій на сході країни, введення тимчасових заходів на період проведення антитерористичної операції, а тому в момент укладення договору виходив з того, що така зміна обставин не настане.

В зв'язку з істотною зміною обставин, подальше виконання Договору, без відповідних змін, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні Договору, оскільки позивач та відповідач знаходяться в різних економічно-соціальних умовах.

Прийняття державою відповідних законодавчих (Закон України від 02.09.14р. № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції») та інших правових актів щодо початку проведення АТО та встановлення його режиму підтверджує істотність суспільно-політичного та економічного характеру тих подій, які позивач вважає істотною зміною обставин відносно спірного договору.

Попри складну політичну та соціально-економічну ситуацію в регіоні, позивач не відмовляється від виконання своїх зобов'язань за Договором, але на підставі ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України просить суд внести зміни до п. 5.3 Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, в частині строків оплати поставленої продукції шляхом відстрочення строків оплати отриманої продукції до 31.12.15р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, ч. 2 ст. 652 ЦК України встановлює, що договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. Відповідач вважає, що закон зобов'язує позивача надати докази того, що сторони не досягли згоди щодо внесення змін до договору. Належним доказом цього є пропозиція позивача, направлена на адресу відповідача. Але позивач не звертався до відповідача із такою пропозицією, тому відповідач вважає подання такого позову по ст. 652 ЦК України передчасним. Відповідно до ст. 1 ГПК України особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охонорюваних законом інтересів. Натомість позивач в своїй позовній заяві не вказує, в чому саме полягає порушення його прав.

Відповідач зазначає про те, що він не вважає, що норма ч. 2 ст. 652 ЦК України протиречить Конституції України. Частина 2 статті 652 ЦК України не встановлює обов'язкове досудове врегулювання. Вона лише встановлює умови, за яких договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду, і одна з таких умов - недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України зміна до договору за рішенням суду можлива лише за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проте не можна вважати, що ці умови діють одночасно.

Відповідач зауважує, що оскільки специфікації до Договору були укладені 11.07.14р., 16.09.14р. та 19.09.14р., тобто вже під час дії антитерористичної операції на території України, а тому не можна стверджувати, що позивач в момент їх укладення виходив із того, що така зміна обставин не настане. Крім того відповідач не згоден з тим, що виконання Договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Умови Договору та Специфікацій до нього від 11.07.14р., 16.09.14р. та 19.09.14р. вже виконані відповідачем: продукція поставлена на адресу позивача у повному обсязі. Тому на даний час саме майнові інтереси відповідача є порушеними внаслідок прострочення оплати позивачем за отриману продукцію. І найголовніше те, що із суті Договору та із звичаїв ділового обороту виплаває, що ризик зміни обставин несе позивач. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів. Отже, зважаючи на вищевикладене, відповідач вважає, що відсутні підстави для внесення змін до укладеного між сторонами Договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, за загальним правилом договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін. Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що згідно з нормами Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 617 Цивільного кодексу України).

Тобто законодавець встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна норма відображена у ст. 218 Господарського кодексу України, а саме учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено у ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України: зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзаци перший, другий частини другої ст. 651 Цивільного кодексу України).

Статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 Цивільного кодексу України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Так, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За приписами ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання, договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки:

По-перше, відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

З матеріалів справи вбачається, що специфікації до Договору були укладені 11.07.14р., 16.09.14р. та 19.09.14р., тобто вже під час дії антитерористичної операції на території України, а тому не можна стверджувати, що позивач в момент їх укладення виходив із того, що така зміна обставин не настане.

По-друге, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження зазначених обставин щодо скрутного фінансового становища та збитковості підприємства.

По-третє, господарський суд не згоден з твердженням позивача про те, що виконання Договору порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки умови Договору та Специфікацій до нього від 11.07.14р., 16.09.14р. та 19.09.14р. вже виконані відповідачем: продукція поставлена на адресу позивача у повному обсязі. Тому на даний час саме майнові інтереси відповідача є порушеними внаслідок прострочення оплати позивачем за отриману продукцію.

По-четверте, матеріалами справи підтверджено та сторони не заперечують того факту, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією про зміну умов договору.

По-п'яте, враховуючи приписи ст. 1 Господарського кодексу України позивач у позовній заяві не зазначив жодного факту в чому саме полягає його порушене або оспорюване право.

По-шосте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами усіх необхідних умов за наявності яких можливо змінити умови Договору (- у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; - із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона).

По-сьоме, внесення змін до спірного Договору щодо строків оплати призведе до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що тягтиме за собою негативні наслідки, як для позивача так і для відповідача.

По-восьме, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.15р. у справі №904/6341/15 встановлено порушення з боку ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" по спірному Договору в частині строків оплати та вирішено стягнути існуючу заборгованість (63 996,00 грн.), пеню, 3% річних та інфляційні збитки. Крім того, вказаним рішенням було стягнуто на користь ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" штраф за порушення строків поставки.

Таким чином, позивач захистив своє порушене право та стягнув з відповідача штраф за порушення строків поставки.

По-дев'яте, позивач має право звернутися до господарського суду з відповідною заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.15р. у справі №904/6341/15.

Викладене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим витрати по справі покладаються на позивача.

Звертаю увагу на те, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 617, 627, 629, 638, 651, 652, 653, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 42, 44, 173, 174, 188, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.10.15р.

Суддя ОСОБА_3