РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/22117/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРЧОВИК"

До Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

Про визнання недійсним договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Власюк К.П. (дов. № 14/09 від 11.09.2015)

від відповідача: Лінніченко І.В. (дов. № 361 від 21.06.2010)

В судовому засіданні 21.10.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.08.2015 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРЧОВИК" до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача Договір № 161/17/М4/1з від 14.05.2008 є недійсним з моменту укладання, оскілки договір було укладено з недодержанням вимог, встановлених ч.ч. 1-3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № №910/22117/15, розгляд справи призначено на 16.09.2015.

В судовому засіданні 16.09.2015 оголошувалась перерва до 21.10.2015.

В судовому засіданні 21.10.2015 представник позивача подав клопотання про залучення третьої особи.

Враховуючи норму ст.27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011.).

З урахуванням наведеного, клопотання від 21.10.2015 судом визнано необґрунтованим, враховуючи, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі Діденко І.М. не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

В судовому засіданні 21.10.2015 представник позивача подав клопотання про витребування доказів.

Суд розглянувши вказане клопотання відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, у клопотанні повинно про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Проте, судом встановлено, що відповідачем у клопотанні про витребування додаткових доказів в порушення вимог частини 2 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, не вказано обгрунтованих обставин, що перешкоджають його наданню;

Вимогами статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідача про витребування додаткових доказів » є не вмотивованим, належним чином не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у частині витребування додаткових доказів.

Представник позивача заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, разом з тим не обґрунтував його належним чином, у зв'язку з чим суд відмовив в його задоволенні.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, 14.05.2008 Фін Тетяна Михайлівна звернулася до АБ «УКРГАЗБАНК» для отримання кредитних коштів в розмірі 178 000 дол. США.

У відповідності до умов Кредитного договору за користування кредитними коштами Позичальник сплачує із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 17% річних у валюті кредиту. Кредит Позичальнику наданий строком з 14.05.2008 по 13.05.2018 року для задоволення особистих потреб позичальника.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14.05.2008 між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харчовик», , в особі директора Фін Тетяни Михайлівни було укладено договір іпотеки № 161/1 /м4/з 1 без оформлення заставної, посвідчений нотаріально, реєстровий номер 1123.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач вважає, що Договір іпотеки є недійсним/нікчемним, оскільки згідно статуту Товариства учасниками товариства є два учасники, зокрема Фін Тетяна Михайлівна та Діденко Ігор Миколайович. Проте в супереч вимогами чинного законодавства Діденко І.М. згоду на передачу майна Товариства не надавав, тому договір іпотеки не може бути чинним.

Разом з тим, з твердженням Позивача погодитися не можна на підставі наступного: Протоколом зборів учасників ТОВ «ХАРЧОВИК» від 14.04.2008 № 17 вирішено питання про передачу АБ «УКРГАЗБАНК» в іпотеку.

Згідно протоколу (копія наявна в матеріалах спраи), на загальних зборах були присутні 100 учасників Товариства, що загалом володіють 100% голосів, зокрема Фін Тетяна Михайлівна, що володіє 51% голосів, та Діденко Ігор Миколайович, що володіє 49% голосів.

У відповідності до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРЧОВИК» учасниками Товариства є наступні особи, що в сукупності володіють 100% (стаття 10 Статуту):

Фін Тетяна Михайлівна, що володіє 51% голосів,

Діденко Ігор Миколайович володіє 49% голосів

Згідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», загальні збори товариства з обмеженою відповідальністю складаються з учасників товариства або призначених ними .представників. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному фонді.

Розділом 7 Статуту визначено, що органами управління Товариством є «Збори учасників - вищій орган Товариства» (пп. 13.1. Статуту).

Отже, збори учасників складаються з учасників Товариства або призначених ними представників. Представники учасників можуть бути постійними або призначеними на певний строк. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

В відповідності до п. 13,8 Статуту, збори учасників Товариства вважаються повноважними, якщо на них були присутні Учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотків голосів. На зборах учасників має право бути присутнім з правом дорадчого голосу генеральний директор, який не є учасником Товариства.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 Господарського кодексу України є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників.

Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України, Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В відповідності до п. 1. ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В відповідності до зазначеної заяви Позичальник просив Банк надати кредитні кошти. До Банку Майновим Поручителем - ТОВ «ХАРЧОВИК» було надано протокол позачергових зборів № 17 з відображенням згоди виступити майновим поручителем за кредитними зобов'язаннями Фін Т.М.

Протокол №17 від 14.04.2008 позачергових зборів учасників підписаний власноруч головою зборів Діденко І.М., секретарем зборів - Фін Т.М. Факт підписання протоколу зборів учасників товариства свідчить про згоду всіх учасників товариства з порядком денним, та затвердженням його, оскільки відсутні зауваження на протокол зборів учасників товариства в самому протоколі.

У зв'язку з тим, що загальні збори є органом управління Товариством, а в нашому випадку збори учасників це вищій орган Товариства, то їх рішення мають розцінюватися як рішення самого товариства, а не окремих учасників (акціонерів) товариства (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Пунктом 1 статті 640 ЦК України чітко визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пунктом 1 ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозицією щодо укладення договору, яка тягне певні правові наслідки, може вважатися не будь-яка пропозиція взагалі, а лише така, що містить всі необхідні істотні умови договору і виражає намір оферента вважати себе зобов'язаним у разі її прийняття. Отже, в даному випадку пропозиціє є кредитний договір та договір іпотеки. Дані договори містять всі істотні умови договору, а саме, суму договору, період кредитування, відсоткову ставку.

Статтею 642 ЦК України передбачено про можливість сторони договору прийняти або відмовитись від прийняття пропозиції укласти договір. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою пропозицію про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (п. З зазначеної статті.). Водночас існує можливість стороною договору надати відповідь. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію п. 1 ст. 646 ЦП України).

Жодних пропозицій від ТОВ «ХАРЧОВИК» на адресу Банку не надходило, а так слід зазначити, що на момент вчинення правочину були узгоджені всі істотні умови договору, та були відсутні перешкоди для його укладення.

З позовної заяви вбачається. що кожна сторінка кредитного договору до власноручного підпису Фін Т.М. завірена печаткою ТОВ «ХАРЧОВИК».

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» кожен з учасників товариства має право голосувати на засіданні загальних зборів пропорційно розміру своєї частки в статутному (складеному) капіталі товариства.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Про те, що на момент укладення договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, свідчать підписи сторін на спірному договорі.

Укладаючи Кредитний договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Як Позивач, так і Відповідач під час укладення Кредитного договору були вільними в його укладенні та могли укласти договір на визначених умовах, запропонувати внести зміни до договору щодо пунктів, з якими сторони не погоджуються, або ж відмовитись від його укладення взагалі та укласти договір з іншим контрагентом, або на інших умовах.

Як було встановлено у ході судового розгляду, відповідач належним чином виконав свої зобов'язання по договору та надав позивачу продукцію визначену договором.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Окрім того, як зазначалось вище, між АБ «УКРГАЗБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРЧОВИК» було укладено договір іпотеки 14.05.2008.

Сторонами погоджено притримуватись загальних умов щодо строків позовної давності (п. 5.8 кредитного договору). В відповідності до п. ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки пунктом 1 ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, що встановлюється тривалістю у три роки, перебіг строку позовної давності закінчується 14.05.2011. Позовна заява про визнання недійсним договору іпотеки направлено до суду 20.08.2015, тобто після спливу строку позовної давності.

Згідно п. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на позов у матеріальному сенсі - це можливість отримати захист порушеного права у судовому порядку, тобто право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного права. Оскільки ця можливість є суб'єктивним правом, що виникає за наявності певних юридичних фактів (складу правопорушення тощо), то вона може бути припинена скасувальним юридичним фактом - закінченням строку позовної давності.

Пунктом 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оскаржуваний ним договір в момент його укладення суперечив закону, а також суд встановив, що особи, які його підписали з боку Позивача та Відповідача, мали на це необхідний обсяг цивільної дієздатності, а також оскаржуваний правочин відповідав внутрішній волі сторін.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 28.10.2015

Суддя М.О. Лиськов