РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/16202/15
За позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «АКБ»

про стягнення 17 486,76 грн. збитків

Колегія суддів: Ярмак О.М. (головуюча)

Лиськов М.О.

Чинчин О.В.

Представники:

Від позивача: Осадчук Р.М. за дов.

Від відповідача:Деревянко А.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення збитків у розмірі 17 486,76 грн. вартості завданих позивачу внаслідок порушення відповідачем умов договору про надання послуг з охорони № 001/2013/Ф від 12.11.2013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2014 року внаслідок недбалого ставлення відповідачем до виконання своїх договірних зобов'язань, порушення Інструкції щодо порядку несення служби на постах фізичної охорони (додаток № 3 до договору № 001/2013Ф від 12.11.2013) позивачу були завдані збитки на заявлену суму шляхом крадіжки майна зі складу підприємства, що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Червонозоряний, 51, які просить стягнути з відповідача, посилаючись на положення ст.ст. 224-225 ГК України, Акт інвентаризації майна на складі інституту від 06.08.2015, матеріали досудового розслідування Солом'янським РУ ГУ МВС України в м.Києві по факту викрадення майна позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015 порушено провадження у справі № 910/16202/15, розгляд справи призначено на 13.08.2015.

12.08.2015 через канцелярію суду позивач подав документи по справі.

У засіданнях суду 13.08.2015, 25.08.2015 оголошувались перерви відповідно до ст. 77 ГПК України.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позовну заяву зазначає, що за умовами договору ТОВ «Компанія «АКБ» дотримувався контрольно-пропускного режиму на територію позивача, при цьому охоронці не мали доступу до складських приміщень підприємства, не здійснювали охорону цих приміщень та майна, яке могло знаходитись у приміщеннях. Вказує, що позивач не довів та не надав належних доказів того, що факт крадіжки майна стався з вини охоронців - працівників відповідача, надані документи є лише матеріалами досудового розслідування і не доводять вини відповідача в розумінні п.5.2 договору. Пояснює, що позивачем не надано доказів приймання відповідачем під охорону основних засобів, підписання між сторонами відповідних документів. У задоволенні позову просить відмовити.

01.09.2015 через канцелярію суду відповідач подав заперечення щодо доводів відповідача.

01.09.2015 через канцелярію суду позивачем подано додаткові пояснення по справі та клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення, пов'язаної з нею справи у кримінальному провадженні № 0006689 від 05.08.2015, яка відкрита Солом'янським РУ ГУМВС України м.Києва. Вказане клопотання судом відхилене, оскільки не відповідає ст. 79 ГПК України.

Ухвалою суду від 01.09.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/16202/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ, визначено колегію суддів для розгляду справи у складі суддів: Ярмак О.М. (головуюча), Лиськов М.О., Чинчин О.В.

Ухвалою суду від 01.09.2015 колегією суддів у визначеному складі справу № 910/16202/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.10.2015.

13.10.2015 через канцелярію суду позивач подав документи по справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ

12 листопада 2013 року між позивачем - ДП «НДІБВ» (замовник за договором) та відповідачем - ТОВ «Компанія «АКБ» (виконавець) був укладений договір про надання послуг з охорони № 001/2013/Ф, за умовами якого замовник замовив, а виконавець зобов'язався надавати послуги з охорони об'єкту охорони, що знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Червонозоряний, 51, згідно з додатком № 1 до договору.

Відповідно до пп.1.2, 3.1 договору, охорона об'єктів забезпечується силами постів фізичної охорони згідно з додатком № 1 до договору. Надання послуг з охорони об'єкту та відповідальність виконавця за них настає з моменту прийняття об'єкту під охорону, а саме з 16 січня 2014 року і триває 1 (один) рік - до 16 січня 2015 року.

У додатку № 1 до договору сторони узгодили, що відповідач здійснює фізичну цілодобову охорону об'єкту із встановленням 2-х постів охорони.

У додатку № 3 виклали Інструкцію щодо порядку несення служби на постах фізичної охорони.

У позовній заяві позивач вказує, що 04.08.2014 внаслідок недбалого ставлення охоронців відповідача до здійснення своїх договірних зобов'язань, а саме: порушення пп.4.1, 4.1.2, 4.1.10, 4.2.6, 4.2.7 договору, п.2.2 Інструкції щодо порядку несення служби на постах фізичної охорони, невстановленими особами було вчинено таємне викрадення зі складу ДП «НДІБВ» майна позивача, в результаті чого останньому завдано збитків у розмірі 17 486,76 грн. За фактом викрадення майна Соломянським РУ ГУ МВС України в м.Києві відкрито кримінальне провадження № 0006689 від 05.08.2014, проводиться досудове розслідування.

06.08.2014 представниками позивача було проведено інвентаризацію майна на складі інституту та виявлено найменування, кількість та балансову вартість відсутнього майна, всього на суму 17 486,57 грн., про що складено Акт інвентаризації. За твердженням позивача, відповідач від підписання вказаного Акту відмовився.

Довідкою № 855/01-06 від 12.11.2014, наданому слідчому органів внутрішніх справи, позивач підтверджує, що загальна вартість майна, що відсутнє на складі інституту, складає 17 486,76 грн.

24.04.2015 позивач звернувся до відповідача претензією № 275/04-13 із вимогою відшкодувати збитки на суму 17 486,76 грн., посилаючись на порушення виконавцем своїх зобов'язань щодо охорони об'єкта по договору № 001/2013/Ф від 12.11.2013.

Відповідач у відповіді на претензію листом за вих. № 2015/05-06/01 від 06.05.2015 повідомив про відсутність документів на підтвердження передачі виконавцю під охорону приміщень та майна, у т.ч. викраденого, перебування вказаного майна на балансі інституту, ненадання доказів вини відповідача у завданих збитках, що є підставою для відшкодування їх розміру відповідно до п.5.2 договору.

Вказані обставини послужили підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення збитків. В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на ст.ст. 22, 224, 225 ГК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статті 224, 225 ГК України визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України. учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факт понесення збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

З наведених положень випливає, що збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності, являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка заподіювача шкоди -причиною. Таким чином, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, а також вини порушника в їх заподіянні.

При цьому кредитор не повинен доводи вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником; розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Наявність порушення зобов'язання сама по собі не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків за відсутності чи недоведеності причинно-наслідкового зв'язку між таким порушенням та завданням збитків.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовами пунктів 4.1.2, 4.1.10, 4.2.6, 4.2.7, на порушення яких при здійсненні охорони об'єкта відповідачем, посилається позивач, визначено, що виконавець зобов'язаний в період дії цього договору здійснювати контроль за дотриманням визначених правил перебування на території об'єкту відвідувачів та свого персоналу відповідно до Інструкції по порядку несення служби (додаток № 3 до договору) (п.4.1.2), негайно у будь-який спосіб повідомляти замовника та відповідні правоохоронні органи про вчинення протиправних дій щодо власності, фізичних осіб та інших незаконних дій, що мають ознаки злочину, у місцях здійснення охорони (п.4.1.10) та має права, не допускати проникнення осіб та затримувати їх, які намагаються проникнути (проникли) на об'єкт, або залишити його, порушуючи встановлені правила, з обов'язковим негайним повідомленням про це органи внутрішніх справ (п.4.2.6), протидіяти правопорушникам і негайно повідомляти органи внутрішніх справ про вчинення цими особами злочину або адміністративного правопорушення (п.4.2.7).

Відповідно до п.2.2 Інструкції, охоронники зобов'язанні під час несення служби знаходитись на своєму робочому місці, контролюючи при цьому дії співробітників та відвідувачів, проявляти високу пильність за ситуацією, яка має місце в приміщенні охоронюваного об'єкту з метою здійснення контрольно-пропускного режиму згідно графіку роботи підприємства.

Умовами п.5.2 договору передбачено, що відшкодування замовнику завданого з вини виконавця збитку здійснюється після надання замовником постанови або іншого документу органів внутрішніх справ, або рішення суду, що встановив факт крадіжки, грабежу, а також факт знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об'єкт, що охороняється, інших причин з вини персоналу охорони, що здійснюють охорону об'єкта. Розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними бухгалтерськими, складськими документами або розрахунками вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, складеним за участю виконавця та замовника, крім винятків, передбачених у п.4.3 цього договору. До збитку, що відшкодовується замовнику, входять повна вартість викраденого, знищеного або пошкодженого майна, розмір зниження вартості пошкодження майна, розмір зниження вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, витрати, здійснені на відновлення пошкодженого майна.

В якості доказів понесення збитків на заявлену суму з вини відповідача позивач посилається на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні Соломянського РУ ГУ МВС України, зареєстрованим за № 0006689 від 22.09.2014, Акт інвентаризації майна на складі інституту та довідку про відсутнє майно № 855/01-06 від 12.11.2014.

Згідно Витягу з кримінального провадження № 0006689, органом досудового розслідування встановлено, що 04.08.2014 приблизно о 13:00 за адресою: М.Київ, пр.Червонозоряний, 51, невстановлена особа, проникши до складського приміщення таємно викрала технічне приладдя, що належить ОСОБА_6

Проте, порушення кримінальної справи за фактом викрадення майна позивача свідчить лише про початок розслідування, проведення досудового розслідування і ніяких фактів не доводить, вирок суду з кримінальної справи, який би містив дані, що мають значення для розгляду даної справи, зокрема встановлення факту вчинення злочину охоронцями, наявність вини відповідача у викраденні майна позивача та його розміру, відсутній.

Пояснення охоронців ТОВ «Компанія «АКБ», записи книги даних про взяття об'єктів під сигналізацію та зняття з сигналізації, не є належними доказами в розумінні ст. 33 ГПК України, порушення відповідачем своїх договірних зобов'язання, завданні збитків позивачу діями відповідача.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку, це стосувалося позивача, який мав довести суду факт порушення відповідачем його прав, чи неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання за договором, наявності та розміру збитків, наявності причинно - наслідкового зв'язку між порушенням та понесеними збитками.

Таких доказів суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено суду та не підтверджено належними доказами того, що позивачами понесені збитки, саме у зв'язку з неправомірними діями відповідача - ТОВ «Компанія «АКБ».

Належних доказів, що підтверджують розмір збитків, також суду не надано.

Наданий позивачем Акт інвентаризації майна на складі інституту від 06.08.2014 відповідачем не підписаний, та не підтверджує наявність викраденого майна станом на 04.08.2015.

Твердження позивача про те, що представники відповідача були повідомлені про проведення інвентаризації та отримали для підписання вказаний, акт жодним чином не підтверджені.

Відповідач у запереченнях на доводи позивача вказав, що акт інвентаризації був складений з порушенням вимог до такого виду документів, за відсутності представника відповідача і був пред'явлений останньому для підписання вже після його оформлення.

Крім того, належні докази придбання та взяття на баланс ДП «НДІБВ» матеріальних цінностей згідно переліку зниклого майна, до моменту його зникнення, наявності у відповідача зобов'язань щодо охорони приміщень (складу), з якого відбулося його викрадення, факту передавання його за відповідним актом приймання-передачі під охорону виконавцю послуг по договору № 001/2013/Ф від 12.11.2013, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в порушення статей 33, 34 ГПК України позивач не надав суду належних доказів порушення його права чи інтересу відповідачем та завдання йому збитків у визначеному розмірі, наявності причинного зв'язку між діями відповідача та понесеними збитками.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів О.М.Ярмак (головуюча)

М.О. Лиськов

О.В. Чинчин

Повне рішення складено 26.10.2015