ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 Справа № 917/1730/15

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес", вул. Дзержинського, 1а, с. Майорщина, Гребінківський р-н, Полтавська обл., 37420

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц", вул. Мала Морська, 62 "А", м. Миколаїв, 05047

про визнання недійсним другого речення пункту 6.2 Договору поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 18.02.2015 р.;

21.10.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про визнання недійсним другого речення пункту 6.2 Договору поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес" як такого, що суперечить ст. 549 ОСОБА_2 Кодексу України.

Позивач представництво у судове засідання втретє не забезпечив, вимоги суду (п. 4 ухвали від 12.08.2015 р. про порушення провадження у даній справі, п. 4 ухвали від 22.09.2015 р. та п. 5 ухвали від 12.10.2015 р. про відкладення розгляду даної справи) не виконав, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого строку вирішення спору, визначеного ст. 69 ГПК України, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Позивач надав суду заяву вх. № 14399 від 02.10.2015 р. про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд визнати недійсним главу 8 включно із пунктами 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 Договору поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес", яка ухвалою суду від 12.10.2015 р. прийнята до розгляду в даному позовному провадженні, оскільки вказана дія вчинена з дотриманням встановлених процесуальних правил та подана до початку розгляду справи по суті.

Спір розглядається в межах предмету спору з урахуванням заяви позивача вх. № 14399 від 02.10.2015 р. про зміну предмету позову.

Відповідач надав суду :

- клопотання № 335 від 03.09.2015 р. (вх. № 12864 від 08.09.2015 р.) про участь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" в режимі відеоконференції у судовому засіданні, що призначене на 22.09.2015 р., яке задоволено ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.09.2015 р. у даній справі;

- відзив на позов № 341 від 08.09.2015 р. (вх. № 13192 від 14.09.2015 р.);

- клопотання № 340 від 08.09.2015 р. (вх. № 13193 від 14.09.2015 р.) про припинення провадження у справі, вирішення якого судом було відкладено з огляду на відсутність доказів направлення такого іншій стороні у справі, а також виходячи з того, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи, в той час як в судових засіданнях 22.09.2015 р. та 12.10.2015 р. судом встановлено підстави для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 77 ГПК України;

- відзив (заперечення) на заяву про зміну предмету позову вх. № 15372 від 20.10.2015 р., відповідно до якого стверджує про одночасну зміну позивачем предмету та підстав позову, просить суд відмовити у задоволенні даної заяви та припинити провадження у справі згідно заявленого раніше відповідачем клопотання.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. представник відповідача повідомив суд про те, що заперечення на заяву про зміну предмету позову та клопотання про припинення провадження у справі втратили актуальність, та відкликав їх, про що зафіксовано у протоколі судового засідання 21.10.2015р..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив:

29.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" в особі директора ОСОБА_3 (покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес" в особі ОСОБА_4 (продавець) було укладено ОСОБА_5 № 463 поставки сільськогосподарської продукції (а.с. 59-61, далі ОСОБА_5 поставки), за умовами якого Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (продавець) зобовязувалося поставити та передати у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" (покупець) зобовязувалося прийняти і оплатити кукурудзу.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне:

- загальна кількість продукції у вазі, навантаженій на автомобільний транспорт, наданий покупцем, складає 5 00,00 (+/- 10%) тон (п. 2.1 Договору поставки);

- базова ціна продукції становить 1 475,00 грн. за 1 тону. Загальна вартість продукції 7 375 600,00 грн. (+/- 10%) (п. 3.1, п. 3.2 Договору поставки);

- передання товару у власність покупця у повному обсязі здійснюється в термін до 31.12.2014 р. включно. Передання усієї партії продукції підтверджується, зокрема, оригіналами видаткових накладних, виписаних продавцем і підписаних повноважними представниками покупця (п. 4.1, п. 4.3 Договору поставки);

- покупець зобовязаний оплатити вартість переданої йому партії продукції на розрахунковий рахунок та/або у касу продавця протягом одного банківського дня з момент навантаження кожної з партій у сумі, відвідній вартості кожної партії продукції. Оплата за продукцію може відбуватися покупцем попередньо за згодою сторін на підставі рахунку на оплату та/бо у готівковій формі (п. 5.1, п. 5.2 Договору поставки);

- усі спори, які виникають при зміні, розірванні або виконанні даного Договору підлягають передачі на розгляд постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації "Третейське управління правовими конфліктами" на умовах і в порядку, передбаченими Положенням про постійно діючий третейський суд при Миколаївській професійній асоціації "Третейське управління правовими конфліктами" та регламентом постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації "Третейське управління правовими конфліктами". Регламент постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації "Третейське управління правовими конфліктами" є невідємною частиною даного третейського застереження. Сторони домовилися про те, що розгляд усіх спорів між ними відповідно даного третейського застереження буде здійснюватися третейським судом у складі одного третейського судді, що призначений головою постійно діючого третейського суду при Миколаївській професійній асоціації "Третейське управління правовими конфліктами" відповідно до положень регламенту даного суду. Сторони погодились на те, що мовою третейського розгляду відповідно +3з даним третейським застереженням є російська мова (п. 8.1, п. 8.2, п. 8.3, п. 8.4 Договору поставки);

- даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п. 9.3 Договору поставки).

Господарським судом Полтавської області 14.05.2015 р. прийняте рішення у справі №917/489/15 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про визнання недійсним Договору поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес", як такого, що укладений від імені позивача директором товариства ОСОБА_4 з перевищенням повноважень яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. За наслідками апеляційного перегляду постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р. вказане рішення залишене без змін.

08.08.2015 р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" звернулося до Господарського суду Полтавської області з даним позовом з вимогою про визнання недійсним глави 8 включно із пунктами 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 Договору поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (в редакції заяви вх. № 14399 від 02.10.2015 р. про зміну предмету позову).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 ОСОБА_2 кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст.ст. 202, 205 ОСОБА_2 кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 626 ОСОБА_2 кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст.ст. 627, 628 ОСОБА_2 кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ОСОБА_2 кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ОСОБА_5 може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (п. 1, п. 2 ст. 180 Господарського кодексу України). Стаття 181 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч. 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Визнання правочину недійсним відноситься до способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст. 16 ОСОБА_2 кодексу України. За захистом свого майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду. За приписами п. 1 ст. 215 ОСОБА_2 кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ОСОБА_2 кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу п. 3 ст. 215 ОСОБА_2 кодексу України якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 2 ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 поставки сільськогосподарської продукції № 463 від 29 вересня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідан - Комерц" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес", підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень.

Під час розгляду справи № 917/487/15 судом встановлено як прийняття позивачем перерахованих позивачем грошових коштів у загальній сумі 6 230 000,00 грн. протягом періоду з 30.09.2014 р. по 21.11.2014 р., так і фактична поставка контрагенту за договором продукції, тобто Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" приступило до виконання умов оспорюваного договору, поставивши відповідачу протягом жовтня-листопада 2014 року товар за вказаними в рішенні первинними документами. Дані факти приймаються як преюдиційні відповідно до ст. 35 ГПК України.

Аналіз укладеного сторонами третейського застереження свідчить про його відповідність вимогам ст. 203 ОСОБА_2 кодексу України та ст. 12 Закону України "Про третейські суди". Спірне третейське застереження, викладене у главі 8 Договору поставки за формою і змістом закону не суперечить, відсутні також інші підстави для визнання його недійсним. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів невідповідності третейського застереження вимогам ст.203 ОСОБА_2 кодексу України.

Посилання позивача в обґрунтування підстав позову на те, що оспорювань ним третейське застереження обмежує сторони щодо захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів у господарському суді суд оцінює як неправомірне.

Так, пунктом 3 частини першої статті 3 ОСОБА_2 кодексу України встановлено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. ОСОБА_2 кодексу України визначають що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України). За правилами статті 629 ОСОБА_2 кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статей 525, 526 ОСОБА_2 кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Уклавши з відповідачем ОСОБА_5 поставки, позивач фактично погодився з передбаченим в ньому порядком вирішення спорів (глава 8 цього договору). Наявність третейського застереження не свідчить про те, що право на судовий захист заперечується чи обмежується. Звернення до третейського суду є одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин. Таким чином, в третейському суді відбувається захист порушеного права в передбачений діючим законодавством спосіб, який фактично здійснюється за згодою сторін, оформленою відповідним договором, який відповідно до статті 629 ОСОБА_2 кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

В пункті 4.2.3. своєї постанови № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Як встановлено вище, позивачем не доведено підстав визнання недійсним глави 8 Договору № 463 поставки сільськогосподарської продукції від 29.09.2014 р., на наявність будь-яких інших підстав недійсності оспорюваного правочину позивач не посилається, з матеріалів справи таких не вбачається, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідачем позовних вимог з зазначених у позовній заяві підстав за мотивами відзиву на позов суд визнає обґрунтованим виходячи з вищевикладеного.

Понесені позивачем при предявленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49ГПК України покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити.

Суддя О.В.Ківшик

Повне рішення складене 26.10.2015 р.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.