РІШЕННЯ

29 жовтня 2015 року Справа № 913/867/15

Провадження №17/913/867/15

За позовом Державного підприємства Машинобудівна фірма Артем, м. Київ

до Хімічного казенного обєднання імені Г.І. Петровського, м. Красний Луч, м. Петровське Луганської області

про стягнення 66061,86 грн.

Суддя: Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання послуг зі зберігання виробів спецтехніки № 500/1.1-12 від 21.12.2012 у сумі 62916,11 грн. та пені в сумі 3145,80 грн.

Від представник позивача 27.10.2015 надійшов лист 07/1464 від 22.10.2015, згідно якого пеня нарахована за жовтень-грудень 2014 року в розмірі 5% на суму боргу за кожен місяць прострочення.

Відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 21.07.2015 місцезнаходженням відповідача є: 94540, Луганська область, м. Красний Луч, м. Петровське, вул. Леніна, буд. 1.

Відповідно до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Згідно з ст.18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно інформації, розміщеній на сайті Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», вказане підприємство повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень, зокрема до м. Луганська.

За таких обставин, у відповідності до розяснень, наданих Вищим господарським судом України в інформаційних листах від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від 12.09.2014 №01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» (із відповідними змінами), з метою належного інформування відповідача як учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, судом розміщувались оголошення про час і місце судових засідань на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет, про що свідчать роздруковані сторінки із сайту.

Водночас, відповідач витребувані судом документи не надав, явку повноважних та компетентних представників у судові засідання 15.10.2015 та 29.10.2015 не забезпечив. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

З огляду на вищевказане, відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши обставини справи, витребувані судом та надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши пояснення представників сторін, що прибули у судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Між Державним підприємством Машинобудівна фірма Артем (позивач у справі), як Зберігачем, та Хімічним казенним обєднанням імені ОСОБА_1 (відповідач у справі), як Поклажодавцем, був укладений договір про надання послуг зі зберігання виробів спецтехніки № 500/1.1-12 від 21.12.2012 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Зберігач зобовязується надати послуги зі зберігання виробів спецтехніки заставною вартістю 7920000,00 грн., які передаються йому згідно з Додатком №1 до Договору (далі майно) Поклажодавцем, і повернути майно Поклажодавцеві в цілісності та схоронності після закінчення терміну зберігання та оплати послуг зі зберігання, про що складаються відповідні Акти прийому-передачі майна (Додаток №2 до Договору).

Пунктом 4.7 Договору визначено, що плата за послуги зі зберігання майна перераховується Поклажодавцем Зберігачу не пізніше наступного дня після підписання Акту наданих послуг (Додаток №3 до Договору) на підставі рахунку-фактури Зберігача.

У відповідності до п. 7.2.2 Договору, у випадку затримки платежів Поклажодавець сплачує Зберігачу пеню в розмірі 0,5% від суми нездійсненого платежу за кожний день прострочення. Загальна сума пені не повинна перевищувати 5% від суми відповідного платежу.

Згідно п. 10.2 Договір набирає чинності після його підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за Договором.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що надав послуги на суму 125832,17 грн., що підтверджується актами наданих послуг №609 від 31.01.2013 та №609/02 від 14.02.2013, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками.

Листом № 507/юр від 27.02.2014 відповідач просив розглянути, погодити та скріпити печаткою графік погашення заборгованості, повернувши один примірник на адресу відповідача. Вказаний графік міститься в матеріалах справи (а.с.14-15).

Згідно вказаного графіку відповідач повинен протягом червня-листопада 2014 року сплатити по 20972,02 грн. кожного місяця, а в грудні 2014 року 20927,07 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/5398/14 від 27.01.2015 стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 62916,06 грн., що склався за період з червня по серпень 2015 року, а також штраф в сумі 3145,80 грн., всього 66061,86 грн.

У звязку з подальшим невиконанням графіку погашення заборгованості позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення боргу в сумі 62916,06 грн.

Також позивач, у звязку з порушенням строків оплати, просить стягнути з відповідача пеню у сумі 3145,80 грн.

Відповідач явку повноважних представників в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та відповідача, надані ними докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

За своє правовою природою Договір є договором зберігання.

Як встановлено у частині 1 статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частині 1 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору, позивач виконав обовязки за Договором та надав послуги зі зберігання, що підтверджується актами наданих послуг №609 від 31.01.2013 та №609/02 від 14.02.2013, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками (а.с.8-9).

Враховуючи, що відповідач не здійснив погашення боргу у строк передбачений графіком погашення заборгованості (жовтень-грудень 2014 року), укладеним між сторонами, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг у сумі 62916,11 грн.

Крім того, наявний в матеріалах справи акт звірки розрахунків від 01.07.2014, підписаний обома сторонами та скріплений печатками, свідчить про визнання відповідачем спірної заборгованості.

Водночас, з розрахунку позовних вимог (а.с.30) вбачається, що позивач просить стягнути 62916,11 грн. боргу та 3145,80 грн. пені, що складає 66061,91 грн., водночас, первісно позивачем заявлено до стягнення 66061,86 грн. (борг в сумі 62916,06 грн. та пеня в сумі 3145,80 грн.)

Однак, заяви про збільшення позовних вимог позивачем надано не було, тому судом розглядаються первісно заявлені позовні вимоги в сумі 66061,86 грн.

Отже, оскільки судом встановлено невиконання відповідачем графіку погашення заборгованості в частині погашення боргу, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення 62916,06 грн.

Стосовно вимоги про стягнення пені в сумі 3145,80 грн. суд зазначає наступне.

В силу частини 1 статті 216, частини 1 статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Водночас, як встановлено до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2.2 Договору встановлено, що у випадку затримки платежів Поклажодавець сплачує Зберігачу пеню в розмірі 0,5% від суми нездійсненого платежу за кожний день прострочення. Загальна сума пені не повинна перевищувати 5% від суми відповідного платежу.

Оскільки пеня це періодичний платіж, який обраховується за кожен день прострочення, то невідємною складовою розрахунку пені є період нарахування із зазначенням кількості днів прострочення, відповідністю ставки пені та періоду нарахування вимогам вищевказаних нормативних актів.

Позивачем надано суду розрахунок (а.с.30), з якого неможливо встановити всі складові для обрахування пені. Зокрема, зазначено:

20972,02 грн. *5% = 1048,60 грн. нарахування пені за жовтень 2014 року;

20972,02 грн. *5% = 1048,60 грн. нарахування пені за листопад 2014 року;

20972,02 грн. *5% = 1048,60 грн. нарахування пені за грудень 2014 року.

З наведеного вище розрахунку вбачається, що взагалі відсутній період нарахування (визначений тільки місяць існування боргу), кількість днів прострочення в такому періоді, ставка пені визначена у розмірі 5% одноразово та значно перевищує встановлений законом граничний розмір, тобто по суті вказаний розрахунок є розрахунком штрафу, яким умовами не передбачений.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені у заявленій сумі, у звязку з чим, у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Хімічного казенного об'єднання імені Г.І. Петровського, Луганська область, м. Красний Луч, м. Петровське, вул. Леніна, буд. 1; ідентифікаційний код 14312683 на користь Державного підприємства "Машинобудівна фірма «Артем», м. Київ, вул. Мельникова, 2/10; ідентифікаційний код 21666128, борг в сумі 62916,06 грн., судовий збір в сумі 1160,00 грн., видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено: 03.11.2015.

Суддя О.С. Фонова