ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.15р. Справа № 904/8422/15

За позовом Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" (м. П'ятихатки, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором на виконання науково-технічної роботи № 08-14 від 21.01.2014 у загальному розмірі 47 935 грн. 38 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт 1 категорії (довіреність № 69-д від 17.06.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державний вищий навчальний заклад "Криворізький національний університет" (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 08-14 на виконання науково-технічної роботи від 21.01.2014 у загальному розмірі 47 935 грн. 38 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 31 500 грн. 00 коп. - основний борг;

- 15 688 грн. 87 коп. - інфляційні втрати;

- 746 грн. 51 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на виконання науково-технічної роботи № 08-14 від 21.01.2014 в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних позивачем в період з червня 2014 року по грудень 2014 року робіт з проведення інструментальних обстежень породного масиву гірничих виробок комплексу ПТВ-2 (похило-транспортних виробок-2) Шахтоуправління ПАО "АрселорМіттал Кривий Ріг" з метою визначення коефіцієнту міцності порід, та, відповідно, наявністю боргу у сумі 31 500 грн. 00 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 06.07.2014 по 17.07.2015 в сумі 15 688 грн. 87 коп. та 3% річних за період з 06.07.2014 по 17.07.2015 в сумі 746 грн. 51 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 порушено провадження у справі та призначено її розгляд в засіданні на 13.10.2015.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 13.10.2015 не з'явилися, витребуваних документів ухвалою суду від 18.09.2015 не надали. При цьому, позивач надіслав електронною поштою клопотання, у якому просив суд розгляд справи відкласти, у зв'язку з тим, що позивачу необхідний час для отримання та подання документів, витребуваних ухвалою суду від 18.09.2015. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з терміновим відрядженням директора підприємства по виробничим питанням. Вказані клопотання були задоволені судом.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 13.10.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 02.11.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від відповідача 20.10.2015 надійшла зустрічна позовна заява, в якій він просив суд визнати недійсним договір на виконання науково-технічної роботи № 08-14 від 21.01.2014, укладений між позивачем та відповідачем. Зустрічна позовна заява була обґрунтована тим, що на момент підписання договору на виконання науково-технічної роботи № 08-14 від 21.01.2014 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" ОСОБА_2 перебувала у відпустці з 21.01.2014, та на час перебування її у відпустці виконуючим обов'язки був призначений комерційний директор ОСОБА_3, тобто на момент укладення спірного правочину ОСОБА_2 не була уповноваженою особою на підписання даного договору. До суду відповідачем було подано зустрічну позовну заяву на 2-х аркушах та довіреність на представника, інших додатків, подання яких є обов'язковим в силу вимог Господарського процесуального кодексу України відповідачем подано не було.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 22.10.2014 вказана зустрічна позовна заява була повернута на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 63, статті 86 Господарського процесуального кодексу України (до позовної заяви не додано доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів).

Відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) 22.10.2015 подано до суду апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2015, відповідно до якої зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" повернуто без розгляду.

У зв'язку в вказаною обставиною, ухвалою суду від 22.10.2015 провадження у справі було зупинено до повернення справи з Дніпропетровського апеляційного господарського суду, а справу скеровано разом з апеляційною скаргою до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2015 було повернуто заявникові без розгляду, а справу повернуто господарському суду.

Так, ухвалою суду від 28.10.2015 провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні на 02.11.2015 (ухвалою суду від 13.10.2015 справа була призначена саме на вказану дату та час), у зв'язку з тим, що обставини, що зумовили зупинення провадження у справі були усунуті. Вказаною ухвалою судом додатково було ухвалено повідомити позивача та відповідача про день, час та місце судового засідання телефонограмою.

Вказані телефонограми були отримані, позивачем - 30.10.2015 о 10:20 год.; відповідачем - 30.10.2015 о 10:25 год.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що сторони про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, оскільки телефонограми були передані позивачу та відповідачу, крім того, судове засідання на вказану дату було призначено ухвалою суду від 13.10.2015, а отже, з моменту отримання ухвали суду від 13.10.2015, а саме: як позивачем так і відповідачем вказана ухвала була отримана 20.10.2015 (а.с.49,50) сторони мали достатньо часу для підготовки та долучення до матеріалів справи своїх пояснень та заперечень с приводи спору у даній справі.

У судове засідання 02.11.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, відзиву на позов не надав, при цьому, надіслав низку клопотань, а саме:

- електронною поштою надіслав лист (вх.суду 71264/15 від 30.10.2015), до якого долучив копію заяви про касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015, копію касаційної скарги на вказану ухвалу та докази її направлення від 29.10.2015);

- електронною поштою клопотання про витребування доказів (вх.суду 71283/15 від 30.10.2015), в якому просив суд витребувати у відповідача докази надання до бухгалтерії відповідача рахунків на оплату в порядку, передбаченому умовами спірного договору;

- електронною поштою зустріну позовну заяву (вх.суду 71281/15 від 30.10.2015), яка до цього часу вже була повернута господарським судом на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України;

- електронною поштою клопотання № 2 про витребування доказів (вх.суду 71394/15 від 02.11.2015), в якому просив суд витребувати у відповідача докази знаходження співробітників позивача на території ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та безпосередньо в стволі шахти Шахтоуправління ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" у визначений договором термін проведення робіт, при проведенні вишукувальних робіт, здійсненні вимірювань та відборі проб;

- електронною поштою клопотання № 3 про повідомлення ухвалою суду про поновлення провадження у справі (вх.суду 71386/15 від 02.11.2015), в якому просив суд надіслати йому ухвалу про поновлення провадження у справі у встановленому статтею 87 Господарського процесуального кодексу України порядку, а також вказаною ухвалою зобов'язати позивача надати додаткові докази, що були зазначені відповідачем у попередніх клопотаннях;

- електронною поштою клопотання № 4 про відкладення розгляду справи (вх.суду 71410/15 від 02.11.2015), в якому просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку з тим, що єдиний представник відповідача дізнався про судове засідання лише 02.11.2015 о 9 год. 50 хв. за телефоном, а, отже, був позбавлений можливості прибути до м. Дніпропетровська за 1 годину.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, представником позивача були надані пояснення з приводу всіх заявлених відповідачем клопотань та долучені до матеріалів справи відповідні докази, також представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Крім того, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, а дії відповідача свідчать про затягування процесу.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, крім того, судом було враховано, що ухвалу про порушення провадження у справі відповідач отримав 30.09.2015 (а.с.26), але протягом більше місяця відзиву на позов не надав, доводи позивача не спростував, а звертався лише з низкою клопотань та вчиняв інші дії, спрямовані на затягування судового процесу.

У судовому засіданні 02.11.2015 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Також позивачем було долучено до матеріалів справи з клопотанням (вх.суду 71553/15 від 02.11.2015) копії рахунків на оплату від 25.06.2014, від 19.09.2014 та від 22.12.2014; протокол погодження договірної ціни; календарний план; калькуляція кошторисної вартості; докази часткової оплати).

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 21.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" (далі - замовник, відповідач) та Державним вищим навчальним закладом "Криворізький національний університет" (далі - виконавець, позивач) та було укладено договір на виконання науково-технічної роботи № 08-14 (далі - договір) (а.с.10-12), відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по виконанню науково-технічної роботи "Проведення інструментальних обстежень породного масиву гірничих виробок комплексу ПТВ-2 (похило-транспортних виробок-2) Шахтоуправління ПАО "АрселорМіттал Кривий Ріг" з метою визначення коефіцієнту міцності порід".

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, які залишилися невиконаними (пункт 10.3. договору).

Доказів зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п'ятої Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

При цьому, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1.2. договору вартість робіт, передбачених пунктом 1.1. договору, визначається протоколом узгодження договірної ціни (додаток № 1), що є невід'ємною частиною договору та підставою проведення взаємних розрахунків.

Відповідно до пункту 10.4. договору до договору додаються: протокол погодження договірної ціни (додаток № 1), календарний план (додаток № 2).

Так, сторонами була погоджена ціна робіт за договором, шляхом підписання протоколу погодження договірної ціни (додаток № 1) (доданий до клопотання вх.суду 71553/15 від 02.11.2015), згідно з якою вартість робіт складає 42 000 грн. 00 коп.

Відповідно, пунктом 2.3. договору передбачено, що вартість робіт за даним договором складає: 42 000 грн. 00 коп., у ому числі ПДВ 20% - 7 000 грн. 00 коп.

У пунктах 2.1. та 2.2. договору сторони погодили, що термін виконання робіт: з моменту підписання договору і до 31.12.2014. Зміст і терміни виконання етапів робіт визначаються календарним планом (додаток № 2 до договору), що є невід'ємною частиною договору.

З клопотанням (вх.суду 71553/15 від 02.11.2015) позивачем долучений до матеріалів справи також і календарний план (додаток № 2), в якому сторони погодили найменування робіт та терміни їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У відповідності до пунктів 4.1. та 4.2. договору замовник протягом 5 днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт і звітних документів, зазначених у календарному плані, зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт або мотивовану відмову від його підписання. Якщо виконавець протягом 5 календарних днів не одержує від замовника письмових зауважень, робота зараховується як прийнята. У разі мотивованої відмови замовника від підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, сторонами договору складається двосторонній акт, в якому перераховуються необхідні доопрацювання і терміни їх виконання.

Пунктом 4.6. договору передбачено, що кожен етап виконання робіт оформляється двостороннім актом здачі-приймання виконаних робіт. Підписаний обома сторонами акт здачі-приймання виконаних робіт, податкова накладна та рахунок на оплату здаються виконавцем в бухгалтерію замовника до 25-го числа місяця виконання етапу робіт.

У пункті 4.5. сторони погодили, що датою виконання робіт за договором вважається дата підписання акту здачі-приймання виконаних робіт замовником.

На виконання умов договору позивачем були виконанні роботи з проведення інструментальних обстежень природного масиву на суму 31 500 грн. 00 коп., що підтверджується наступними актами прийому-передачі науково-технічної роботи:

- актом № 2 прийому-передачі науково-технічної роботи від 25.06.2014, відповідно до якого закінчений 2 етап 2014 року - інструментальне дослідження породного масиву гірничих виробок комплексу ПТВ-2, видача технічного висновку, щодо коефіцієнту міцності порід, договірна ціна виконаного етапу складає: 10 500 грн. 00 коп.;

- актом № 3 прийому-передачі науково-технічної роботи від 19.09.2014, відповідно до якого закінчений 3 етап 2014 року - інструментальне дослідження породного масиву гірничих виробок комплексу ПТВ-2, видача технічного висновку, щодо коефіцієнту міцності порід, договірна ціна виконаного етапу складає: 10 500 грн. 00 коп.;

- актом № 4 прийому-передачі науково-технічної роботи від 22.12.2014, відповідно до якого закінчений 2 етап 2014 року - інструментальне дослідження породного масиву гірничих виробок комплексу ПТВ-2, видача технічного висновку, щодо коефіцієнту міцності порід, складання та затвердження заключного звіту і протоколу технічного обстеження гірничих виробок комплексу ПТВ-2. Договірна ціна виконаного етапу складає: 10 500 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 02.11.2015 представником позивача пояснено, що акт № 1 прийому-передачі науково-технічної роботи на суму 10 500 грн. 00 коп. було оплачено відповідачем, що підтверджується банківською випискою за 21.08.2014, долученою разом з клопотанням (вх.суду 71553/15 від 02.11.2015), а отже вказаний акт не було додано до позовної заяви та правовідносини за ним не досліджуються.

Також, за клопотанням відповідача позивачем було долучено до матеріалів справи разом з клопотанням (вх.суду 71553/15 від 02.11.2015) копії анотованих звітів, які є додатками до актів прийому-передачі науково-технічної роботи. Крім того, представником позивача було зауважено, що у відповідача, як у замовника, наявні як спірні акти прийому-передачі науково-технічної роботи так і додані до кожного з них анотовані звіти, що підтверджується підписанням кожного із спірних актів без будь-яких зауважень відповідачем. З приводу клопотання відповідача щодо надання позивачем доказів знаходження його співробітників на території ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та безпосередньо в стволі шахти Шахтоуправління ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" у визначений договором термін проведення робіт, при проведенні вишукувальних робіт, здійсненні вимірювань та відборі проб, представник позивача пояснив, що вказані перепустки після їх використання його співробітниками знищувались, оскільки їх зберігання не передбачено жодним нормативним актом, а отже надати їх суду позивач не має можливості, крім того, зауважував, що його позовні вимоги підтверджені належними доказами, а дії відповідача в цій частині слід кваліфікувати як затягування судового процесу та зловживання своїми процесуальними правами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача (вх.суду 71394/15 від 02.11.2015) спрямоване на зловживання його процесуальними правами та є спробою затягування судового процесу.

Так, виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується актами прийому-передачі науково-технічної роботи (а.с.13-15), які підписані відповідачем та скріплені його печаткою, що з урахуванням положень розділу 4 договору свідчить про те, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані належним чином.

Пунктом 2.6. договори сторони погодили, що оплата за кожний етап виконаних робіт здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, на підставі рахунку виконавця шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Відповідно до пункту 3.2.1. замовник зобов'язаний, зокрема, заплатити виконавцю встановлену ціну в порядку, передбаченому договором.

Судом було враховано, що у письмових поясненнях (вх.суду 71558/15 від 02.11.2015) позивач зазначив, що рахунки, вказані у пунктах 2.6. та 4.6. договору передавались відповідачу нарочно, без фіксації факту їх передачі та отримання відповідачем, а отже представник позивача у судовому засіданні 02.11.2015 зазначав, що надати докази вручення вказаних рахунків відповідачу не має змоги. При цьому, було надано суду оригінали вказаних рахунків для огляду, а також долучені до матеріалів справи їх копії.

З огляду на викладене, з приводу клопотання відповідача щодо витребування вказаних рахунків, суд зазначає наступне.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати виконаної роботи, який у розумінні статті 854 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту її остаточної здачі (прийняття відповідачем).

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконану роботу (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Позивач надав до суду акти прийому-передачі науково-технічної роботи, які підписані зі сторони позивача та зі сторони відповідача, відповідно, скріплені печатками. Дані акти містять чітко зазначений обсяг робіт та її вартість.

Таким чином, надані до суду акти прийому-передачі науково-технічної роботи від 25.06.2014, від 19.09.2014 та від 22.12.2014 слугують належним підтвердженням остаточного прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт на суму 31 500 грн. 00 коп.

Так, у строки, визначені у пункті 2.6. договору, оплата виконаних позивачем робіт відповідачем здійснена не була, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 31 500 грн. 00 коп. Так, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо вчасної оплати виконаних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 31 500 грн. 00 коп., що і є причиною спору.

Судом встановлено, що роботи виконані за вказаними вище актами у повній мірі відповідають роботам, що визначені умовами договору та за вартістю узгоджується із визначеною сторонами договірною ціною.

При цьому, позивач виконав роботи, а відповідач їх прийняв на загальну суму 31 500 грн. 00 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи актами прийому-передачі науково-технічної робіт, які підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень та претензій.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості виконання робіт. А також, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як було зазначено вище, в пункті 2.6. договору сторони погодили, що оплата за кожний етап виконаних робіт здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

В порушення умов вказаного пункту договору, положень закону, відповідачем виконані позивачем роботи оплачені не були. При цьому, як було зазначено вище, суд не вважає посилання у пункті 2.6. на рахунок відкладальною умовою.

У зв'язку з вказаною обставиною, позивачем надсилалась відповідачу, зокрема, претензія № 1 (вих. № 01/07-52 від 27.12.2014) щодо погашення існуючої на той час заборгованості в сумі 21 000 грн. 00 коп. (а.с.16) та претензія (вих. № 01/07-214 від 04.06.2015) щодо погашення існуючої заборгованості, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних в сумі 46 634 грн. 65 коп. (а.с. 17) з доказами її направлення відповідачу (а.с.18).

Вказана претензія отримана 01.07.2014 відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18), при цьому вказана претензія, як зазначає позивач, була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 2.3. договору, строк оплати виконаних позивачем будівельних робіт на суму 31 500 грн. 00 коп. є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 31 500 грн. 00 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 31 500 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем будівельних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за загальний період прострочення з 06.07.2014 по 17.07.2015 були розраховані інфляційні втрати в сумі 15 688 грн. 87 коп. та 3% річних в сумі 746 грн. 51 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

При цьому, за змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, судом встановлено, що він здійснений без врахування положень частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а отже розрахунок позивача визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами, судом встановлено наступне:

- за актом № 2 прийому-передачі науково-технічної роботи від 25.06.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 07.07.2014, а отже, період прострочення з 08.07.2014 по 17.07.2015, а інфляційні втрати в період з серпня 2014 року по червень 2015 року складають 5 969 грн. 97 коп.;

- за актом № 3 прийому-передачі науково-технічної роботи від 19.09.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 29.09.2014, а отже, період прострочення з 30.09.2014 по 17.07.2015, а інфляційні втрати в період з жовтня 2014 року по червень 2015 року складають 5 378 грн. 77 коп.;

- за актом № 4 прийому-передачі науково-технічної роботи від 22.12.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 05.01.2015, а отже, період прострочення з 06.01.2015 по 17.07.2015, а інфляційні втрати в період з лютого 2015 року по червень 2015 року складають 3 830 грн. 02 коп., а всього 15 178 грн. 76 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 15 178 грн. 76 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути 3% річних за загальний період прострочення з 06.07.2014 по 17.07.2015 в сумі 746 грн. 51 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем, та встановлено, що позивачем під час його проведення не було враховано, що останній день строку для оплати переданих 25.06.2014 та 22.12.2014 робіт припадає на вихідний день, а отже з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а саме: 07.07.2014 та 05.01.2015, відповідно, а отже розрахунок позивача визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаним періодом, судом встановлено наступне:

- за актом № 2 прийому-передачі науково-технічної роботи від 25.06.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 07.07.2014, а отже, період прострочення з 08.07.2014 по 17.07.2015, а 3% річних за цей період складають 323 грн. 63 коп.;

- за актом № 3 прийому-передачі науково-технічної роботи від 19.09.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 29.09.2014, а отже, період прострочення з 30.09.2014 по 17.07.2015, а 3% річних за цей період складають 251 грн. 14 коп.;

- за актом № 4 прийому-передачі науково-технічної роботи від 22.12.2014 на суму 10 500 грн. 00 коп., граничний строк оплати - 05.01.2015, а отже, період прострочення з 06.01.2015 по 17.07.2015, а 3% річних за цей період складають 166 грн. 56 коп., а всього 741 грн. 33 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 741 грн. 33 коп.

З приводу подання відповідачем зустрічної позовної заяви, яка повторно була надіслана до суду електронною поштою (вх.суду 71281/15 від 30.10.2015), яка до цього часу вже була повернута господарським судом на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідач не позбавлений права, як це було зазначено в ухвалі суду від 22.10.2015, повторно звернутися з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень. Крім того, жодна із сторін не позбавлена права звернутись у даній справі з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому статтями 112-114 Господарського процесуального кодексу України, якщо обставини, встановлені за результатами розгляду вказаної справи, матимуть істотне значення для прийняття іншого рішення у даній справі, ніж те, яке прийняте за наслідками розгляду спору по суті.

З приводу подання відповідачем електронною поштою листа (вх.суду 71264/15 від 30.10.2015), до якого він долучив копію заяви про касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.10.2015, копію касаційної скарги на вказану ухвалу та докази її направлення від 29.10.2015 суд зазначає, що у суду на час прийняття рішення у даній справі відсутні правові підстави для направлення матеріалів справи до Вищого господарського суду України, оскільки вказана касаційна скарга до суду не надходила.

Щодо надісланого електронною поштою клопотання № 3 про повідомлення ухвалою суду про поновлення провадження у справі (вх.суду 71386/15 від 02.11.2015), в якому відповідач просив суд надіслати йому ухвалу про поновлення провадження у справі у встановленому статтею 87 Господарського процесуального кодексу України порядку, а також вказаною ухвалою зобов'язати позивача надати додаткові докази, що були зазначені відповідачем у попередніх клопотаннях, суд зазначає, що провадження у справі порушено 18.09.2015, а ухвала суду від 18.09.2015 була отримана відповідачем 30.09.2015 (а.с.26), але протягом місяця відзиву на позов не надав, доводи позивача не спростував, а звертався лише з низкою клопотань та вчиняв інші дії, спрямовані на затягування судового процесу. Крім того, ухвалою суду від 28.10.2015 провадження у справі було поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні на 02.11.2015 (ухвалою суду від 13.10.2015 справа була призначена саме на вказану дату та час), у зв'язку з тим, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі були усунуті. Вказаною ухвалою судом додатково було ухвалено повідомити позивача та відповідача про день, час та місце судового засідання телефонограмою. Відповідні телефонограми були отримані, позивачем - 30.10.2015 о 10:20 год., а відповідачем - 30.10.2015 о 10:25 год. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що сторони про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, оскільки телефонограми були передані позивачу та відповідачу, крім того, судове засідання на вказану дату було призначено ухвалою суду від 13.10.2015, а отже, з моменту отримання ухвали суду від 13.10.2015, а саме: як позивачем так і відповідачем вказана ухвала була отримана 20.10.2015 (а.с.49,50) сторони мали достатньо часу для підготовки та долучення до матеріалів справи своїх пояснень та заперечень с приводи спору у даній справі.

Також електронною поштою відповідач надіслав клопотання № 4 про відкладення розгляду справи (вх.суду 71410/15 від 02.11.2015), в якому просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку з тим, що єдиний представник відповідача дізнався про судове засідання лише 02.11.2015 о 9 год. 50 хв. за телефоном, а, отже, був позбавлений можливості прибути до м. Дніпропетровська за 1 годину, у задоволенні вказаного клопотання суд відмовляє з огляду на обставини, що описані вище, кваліфікуючи вказані дії, як зловживання своїми процесуальними правами та спробою затягнути судовий процес.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент звернення із позовом до суду) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 218 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (182 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 47 935 грн. 38 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 1 218 грн. 00 коп. (1 розмір мінімальної заробітної плати), а позивачем згідно платіжного доручення № 2487 від 16.07.2015 сплачено 1 827 грн. 00 коп.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 609 грн. 00 коп. (1827,00 - 1218,00).

Отже, з урахуванням вище описаного, в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету України судовий збір в сумі 609 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ПРМЗ" (52100, Дніпропетровська область, П'ятихатський район, м. П'ятихатки, вулиця Робоча, будинок 2-В; ідентифікаційний код 32896903) на користь Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця ХХІІ Партз'їзду, будинок 11; ідентифікаційний код 37664469) - 31 500 грн. 00 коп. основного боргу, 15 178 грн. 76 коп. - інфляційних втрат, 741 грн. 33 коп. - 3% річних, 1 204 грн. 91 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (50027, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вулиця ХХІІ Партз'їзду, будинок 11; ідентифікаційний код 37664469) надмірно сплачений судовий збір у сумі 609 грн. 00 коп., перерахований згідно з платіжним дорученням № 2487 від 16.07.2015, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_4