ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 5011-46/12625-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого,
Коваленка В.М. (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на постанову на ухвалувід 28.07.2015 Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2015 господарського суду міста Києва
у справі№ 5011-46/12625-2012 господарського суду міста Києва

за заявою Підприємства із 100% іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко"
доПриватного акціонерного товариства "Українська екологічна страхова компанія"
про ліквідаторбанкрутство арбітражний керуючий Стецина І.В.
в судовому засіданні взяли участь представники:

Моторне (транспортне) страхове бюро України - Лифар О.Ю., довір.,

Ліквідатор - арбітражний керуючий Стецина І.В., посв.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2012 порушено провадження у справі № 5011-46/12625-2012 про банкрутство приватного акціонерного товариства "Українська екологічна страхова компанія" (далі - Страхова компанія, Боржник) за заявою приватного підприємства із 100 % іноземним капіталом "ААЗ Трейдінг Ко" в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду міста Києва від 11.11.2013 Боржника було визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено арбітражного керуючого Стецину І.В., якого було зобов'язано проводити ліквідаційну процедуру відповідно до положень Закону про банкрутство в редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.10.2014 залишено без розгляду заяву фізичної особи - ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника на суму 50 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу господарського суду міста Києва від 15.10.2014 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для розгляду заяви ОСОБА_4.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2015, постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 та ухвалу господарського суд міста Києва від 15.10.2014 скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді ухвалою господарського суду міста Києва від 03.06.2015 (суддя Чеберяк П.П.) заяву ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника на суму 50 000,00 грн. залишено без розгляду.

Не погодившись із цією ухвалою суду, фізична особа - ОСОБА_4 звернулася до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.06.2015, а справу передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 (головуючий суддя - Шипко В.В., судді: Зеленін В.О., Пантелієнко В.О.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 03.06.2015 - без змін.

Не погоджуючись із вказаною судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, фізична особа ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.06.2015, постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_4 як поточного кредитора до Боржника на суму 50 000,00 грн.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення ліквідатора Боржника, представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали оскарження ухвали господарського суду міста Києва та постанови Київського апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи при новому розгляді рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до Боржника на суму 50 000,00 грн., місцевий суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_4 є конкурсними та заявлені після спливу встановленого ст.14 Закону про банкрутство строку. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що право грошової вимоги до боржника у ОСОБА_4, відповідно до положень ст. ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України, виникло з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди та/або визнання судовим рішенням вини ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство Страхової компанії.

Апеляційний господарський суд повністю погодився з зазначеними висновками місцевого суду.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із вказаними висновками судів, оскільки при розгляді вимог ОСОБА_4 ці висновки зроблені з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм діючого законодавства.

Відповідно до п. 1, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Так, за результатами нового розгляду, місцевий суд дійшов висновку про те, що грошові вимоги ОСОБА_4 до Страхової компанії є конкурсними, виникли з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди та/або визнання судовим рішенням вини ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху. При цьому суд послався на ст. ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до приписів статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Виходячи з аналізу зазначених норм, положеннями ст. ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України не врегульовано питання виникнення права вимоги відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

У зв'язку з викладеним, місцевий суд припустився власного тлумачення названих норм, а тому висновок суду про те, що грошові вимоги ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України виникли з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди та/або визнання судовим рішенням вини ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху не можна вважати законним та обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що поряд з наведеним вище висновком, місцевий суд встановив, що вимоги ОСОБА_4 виникли з факту дорожньо-транспортної пригоди та цивільно-правового договору страхування, укладеного між винуватцем дорожньо-транспортної пригоди та банкрутом. Однак, жодного обґрунтування зазначеного висновку в ухвалі не наведено.

До викладеного слід додати, що в постанові від 15.04.2015 Вищий господарський суд України звертав увагу, що ОСОБА_4 заявлені вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю. Однак, вирішуючи питання про визначення моменту виникнення права грошових вимог ОСОБА_4 до Страхової компанії суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що грошові вимоги обґрунтовані правом на стягнення саме моральної (немайнової) шкоди, розмір грошового відшкодування якої визначається судом залежно від різних обставин, що мають істотне значення.

Поряд з зазначеним, дійшовши висновку про те, що вимоги ОСОБА_4 є конкурсними і пославшись при цьому на ст. 14 Закону про банкрутство (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін), місцевий суд залишив без будь-якої оцінки ту обставину, що ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про визнання грошових вимог поточного кредитора з посиланням на ст. 23 Закону про банкрутство в редакції від 22.12.2011 № 4212-VІ.

До того ж, суд першої інстанції, вказавши, що грошові вимоги ОСОБА_4 до Страхової компанії обґрунтовані рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2012 у справі № 1328/8143/12, яким, зокрема, стягнуто з ОСОБА_7 та Страхової компанії на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану смертю батька, внаслідок вчинення злочину, в розмірі 50 000,00 грн., не з'ясував наявності чи відсутності факту стягнення зазначеної суми з винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_7

На думку касаційного суду, з'ясування вказаних обставин має значення при розгляді заяви про визнання грошових вимог названої особи.

Апеляційний суд на наведені недоліки ухвали суду першої інстанції уваги не звернув та їх не усунув.

Згідно з пунктів 5, 7 ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення; обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів;

У порушення наведених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції взагалі залишив без будь-якої правової оцінки доводи, зазначені в апеляційній скарзі. Натомість, зміст постанови суду апеляційної інстанції є тотожним ухвалі місцевого господарського суду, що є порушенням приписів ст. 101 ГПК України щодо повторного розгляду справи та перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, в постанові апеляційного суду залишено без будь-якої оцінки доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, зокрема, про те, що для звернення з вимогою до Страхової компанії необхідно встановити не лише особу, винну у заподіянні шкоди (вирок Яворівського районного суду Львівської області від 09.04.2012), але і обсяг заподіяної потерпілому (потерпілим) шкоди, який було встановлено лише рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2012 у справі № 1328/8143/12. Із зазначених мотивів заявник апеляційної скарги стверджував про виникнення спірних грошових вимог після набрання рішенням суду від 19.11.2012 законної сили, оскільки це є необхідною умовою для підтвердження цих вимог і набуття статусу кредитора. Висновків щодо прийняття чи відхилення вказаних доводів оскаржувана постанова не містить.

Недоліки у вирішенні спору, яких припустилися місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність здійснених висновків стосовно заяви ОСОБА_4 про визнання кредиторських вимог до Боржника.

У зв'язку із викладеним та керуючись повноваженнями, передбаченими нормами ч. 3 ст. 1119 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати як незаконні оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, з направленням справи в частині кредиторських вимог ОСОБА_4 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Місцевому ж суду при новому розгляді справи в цій частині слід усунути недоліки, викладені в даній постанові, розглянувши кредиторські вимоги вказаної особи та ухваливши рішення відповідно до норм законодавства (ч. 1 ст. 11112 ГПК України). Зокрема, суду першої інстанції необхідно визначити момент виникнення права спірних грошових вимог з посиланням на норми чинного законодавства та з урахуванням всіх доказів, доводів та заперечень учасників справи про банкрутство, надати оцінку заявленим вимогам ОСОБА_4 в контексті застосування до них норм ст. 23 Закону про банкрутство в редакції від 22.12.2011 № 4212-VІ.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 та ухвалу господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 5011-46/12625-2012 скасувати.

3. Справу в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана 29.10.2015