Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" жовтня 2015 р. Справа № 906/1261/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 22.09.2014

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 09.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБР Електрік" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (с. Чижівка Новоград-Волинського району Житомирської області)

про стягнення 33726,61 грн

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 33726,61 грн, що виникла згідно укладеного між сторонами договору №280512-ВБР від 28.05.2012 про продаж відповідачеві засобів автоматизації, приводу та електрообладнання, з яких 20252,25 грн - основна заборгованість; 5783,41 грн - пеня; 303,66 грн - 3% річних; 7387,29 грн - інфляційні та 6000,00 грн - витрат на послуги адвоката.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову повністю, згідно відзиву № 371 від 04.09.2015. Зокрема, заперечив наявність у відповідача даної заборгованості перед позивачем. В підтвердження викладеного подав платіжні доручення № 1318 від 10.02.2015 на суму 17355,30 грн та № 1509 від 17.02.2015 на сумі 2896,95 грн; довідку № 14116/ОМ-1247 від 13.08.2015 філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ ОСОБА_3" про підтвердження переказу коштів з поточного рахунку ТОВ "Церсаніт Інвест" на користь ТОВ "ВБР Електрік", виписки з рахунку.

В свою чергу, представник позивача заперечувала факт отримання даних коштів позивачем. Зазначала, що згідно довідки № 1318 від 19.02.2015 Філією "Центральне РУ" АТ"Банк"Фінанси та Кредит" закрито 09.02.2015 поточний рахунок № 2600.6.36.73487.01 і відповідача було повідомлено про закриття рахунку, в підтвердження чого подала витяг з електронної пошти від 11.02.2015 та проект додаткової угоди № 2 від 02.02.2015.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.05.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВБР Електрік" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (покупець/відповідач) укладено договір № 280512-ВБР (а.с.12-15).

Відповідно ч.1 договору, постачальник зобов'язався передати у власність покупцю засоби автоматизації, приводу та електрообладнання, визначені у специфікації до цього договору (далі - продукція), а покупець зобов'язався прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах, визначених цим договором.

Перелік найменувань продукції, асортимент та обсяг продукції, що продається покупцеві відповідно до цього договору узгоджується сторонами у специфікації до цього договору, яка оформлюється у формі додатку до цього договору та після підписання уповноваженими представниками сторін становить його невід'ємну частину.

Сторони дійшли згоди про те, що узгодження специфікації до цього договору може здійснюватися шляхом обміну факсограмами; при цьому, пересилання сторонам по факсу екземпляра специфікації, підписаного та скріпленого печаткою відповідної сторони, свідчить про її повну та безумовну згоду із всіма умовами специфікації; надіслана по факсу специфікація, підписана та скріплена печатками обох сторін, становить невід'ємну частину цього договору.

Також, сторонами була підписана додаткова угода № 2 від 18.03.2015 (яка є невід'ємною частиною договору № 280512-ВБР від 28.05.2012), згідно умов останньої змінені реквізити постачальника (а.с. 45).

Відповідно п.5.2 договору, покупець здійснює оплату загальної вартості цього договору в порядку 100% оплати в 21-денний строк з дати поставки, згідно виставлених рахунків.

Так, на виконання вимог договору № 280512-ВБР від 28.05.2012, в період з 19.01.2015 по 23.01.2015 позивач передав, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 20252,25 грн, що підтверджується видатковими накладними № 153 від 19.01.2015 на суму 3147,60 грн; № 154 від 19.01.2015 на суму 743,04 грн; № 152 від 19.01.2015 на суму 13464,66 грн; № 215 від 23.01.2015 на суму 2896,95 грн та довіреностями (а.с. 16-23).

Як зазначає позивач, в результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отриману продукцію, станом на 10.08.2015 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 20252,25 грн.

Однак, в матеріалах справи наявні платіжні доручення № 1318 від 10.02.2015 на суму 17355,30 грн та № 1509 від 17.02.2015 на сумі 2896,95 грн; довідка № 14116/ОМ-1247 від 13.08.2015 філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ ОСОБА_3" про підтвердження переказу коштів з поточного рахунку ТОВ "Церсаніт Інвест" на користь ТОВ "ВБР Електрік", виписки з рахунку про перерахування відповідачем позивачу коштів в сумі 20252,25 грн (а.с. 56-58, 68-101).

Представник позивача наголосила, що у зв'язку з закриттям рахунку № 8701, кошти в сумі 20252,25 грн позивачу не надходили, відтак вважає, що відповідачем не здійснено оплату за поставлену продукцію.

В підтвердження намагання позивачем повідомити відповідача про зміну реквізитів, надано проект додаткової угоди № 2 від 02.02.2015 (а.с.46) та витяг з електронної пошти від 11.02.2015 (а.с.47).

Господарський суд прийшов до висновку, що відповідач не був належним чином повідомлений про зміну реквізитів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання (вручення) проекту додаткової угоди від 02.02.2015 наданого позивачем (факсом, поштою тощо). Щодо витягу з електронної пошти, то з останнього не вбачається згідно якого договору направлялася додаткова угода, що саме пропонувалося відповідачу. Крім того, наданий представником відповідача електронний лист (а.с.103) про закриття рахунку від 17.03.2015 о 09:58 год. в наданому позивачем витязі відсутній (а.с.47).

Отже, доводи представника позивача щодо повідомлення відповідача про зміну реквізитів до проведення ним оплати є не доведеними. Належним доказом зміни реквізитів є додаткова угода № 2 від 18.03.2015 (а.с. 45)

Крім того, з наданої позивачем довідки № 1318 від 19.02.2015 Філіії "Центральне РУ" АТ"Банк"Фінанси та Кредит" про закриття 09.02.2015 поточного рахунку № 2600.6.36.73487.01 не вбачається з яких підстав був закритий рахунок. Докази щодо того, чи відомо було позивачу до 19.02.2015 про закриття рахунку в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказана довідка видана після того як відповідач здійснив погашення заборгованості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Господарський суд зазначає, що кошти які надійшли на закритий рахунок та не перераховані позивачу не свідчать про невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Враховуючи викладене, господарський суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача перед позивачем боргу в сумі 20252,25 грн. Однак, відповідачем допущено прострочення оплати.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з п. 6.1, 6.4 договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, встановлену умовами цього договору, а також нормами чинного законодавства України. У разі порушення покупцем строків оплати вартості цього договору, постачальник має право вимагати оплати цієї вартості, а також сплатити пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення оплати, за кожен день прострочення, від суми, оплату якої прострочено.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно видаткових накладних № 152, 153, 154 від 19.01.2015 допущено 1 день прострочки оплати (09.02.2015), а за видатковою накладною № 215 від 23.01.2015 - 4 дні (13.02.2015-16.02.2015). Суд звертає увагу на те, що відповідно п. 1.9. Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Відповідно здійсненого господарським судом перерахунку, пеня та 3% річних які підлягають стягненню з відповідача становлять 30,90 грн та 02,38 грн, відповідно. Інфляційні втрати за вказані дні не нараховуються, відповідно ч. 3 п. 3.2 Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково - з відповідача стягується на користь позивача 30,90 грн пені; 02,38 грн 3% річних. В решті позову слід відмовити.

Щодо відшкодування судових витрат.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з судового збору та витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до статті 49 ГПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1827,00 грн. відшкодовується за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 цієї статті суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач надав до матеріалів справи оригінал договору №0308/15 від 03.08.2015 про надання правової допомоги, згідно якого адвокат надає правову допомогу клієнту у зв'язку з розглядом Господарським судом Житомирської області справи за позовом ТОВ "ВБР Електрік" до ТОВ "Церсаніт Інвест" (а с. 42).

Відповідно до п. 2.1 договору, виконавець бере на себе зобов'язання щодо правового забезпечення діяльності замовника, в тому числі, але не обмежуючись:

- надання усних консультацій з правових питань, що пов'язані із вказаною в п.1.1 даного договору справою;

- підготовка необхідних письмових документів, заперечень, клопотань, заяв, пов'язаних із розглядом вказаної в п. 1.1 даного договору справи;

- представництво інтересів Замовника в судовому процесі з усіма процесуальними правами, що надані йому відповідно до законодавства України;

- здійснення інших дій, що пов'язані із розглядом вказаної в п. 1.1 даного договору справи.

Вартість послуг за цим договором становить 6000,00 грн і сплачується замовником виконавцю в строк не пізніше 31.08.2015.

Квитанцією до прибуткового касового ордера №82 від 03.08.2015 підтверджується факт одержанням адвокатом коштів в сумі 6000,00 грн (а.с. 41)

Разом з тим, при застосуванні ч.5 ст. 49 ГПК України суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона , зокрема, адвокат, зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (далі - Закон про адвокатуру).

Згідно ст.30 Закону про адвокатуру, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договір про надання правової допомоги є різновидом договору про надання послуг (ст.ст. 901, 903 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Таким чином, за визначенням ст. 901 ЦК України зміст предмета договору про надання правової допомоги складається власне із професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи та з позитивного для замовника ефекту від таких дій.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

У пункті 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (далі - Постанова ВГСУ №7) роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Крім того, відповідно до Правил "Адвокатської етики", затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01.10.1999р. №6 в ст. 33 встановлені фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Жодний з факторів, вказаних у цієї статті, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

Визначення обсягу здійснення таких робіт є акти приймання-передачі виконаних адвокатських послуг, які в матеріалам справи відсутні.

Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката ОСОБА_1 щодо ведення цієї справи, то господарський суд виходить з принципу "розумного обґрунтування" останніх, який полягає у співрозмірності цих витрат з ціною позову, ступенем складності справи та тривалістю її розгляду, обсягом часу, роботи та правових знань, які необхідні для належного виконання доручення, строками його виконання тощо.

До таких послуг суд не відносить усні консультації з правових питань, оскільки судом не встановлена форма консультації як послуги (усна чи письмова), зміст консультації як послуги відносно предмету та підстав цього позову та дата фактичного надання консультації як послуги.

Стосовно послуги: складання позовної заяви та підготовка матеріалів для подання до господарського суду Житомирської області по справі щодо стягнення суми боргу з ТОВ "Церсаніт Інвест" по договору від 280512-ВБР від 28.05.2012.

Підставою для порушення провадження у господарській справі є позовна заява (ст.ст. 54, 61 та 64 ГПК України). Право її підпису процесуальне законодавство надає представнику, у зв'язку з чим ч. 3 ст. 57 ГПК України зобов'язує до позовної заяви, підписаної представником позивача, додавати довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Однак подана до господарського суду Житомирської області 12.08.2015 позовна заява підписана безпосередньо генеральним директором ТОВ "ВБР Електрік" ОСОБА_4, і жодних доказів на підтвердження тим обставинам, що останню подано до суду в тій самій редакції, що підготовлена адвокатом ОСОБА_1 та коли її було надано ген. директору ТОВ "ВБР Електрік" - немає.

До позовної заяви позивачем додаються документи, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК).

Копії, які видаються, зокрема, підприємствами усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.20 Закону про адвокатуру адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обовязковий спосіб посвідчення копій документів.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору (п.2.2 Постанови ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Додані до позовної заяви копії документів засвідчені ген. директором ТОВ "ВБР Електрік", а не адвокатом.

Вищевикладеним суд не встановив факт надання адвокатом послуги стосовно складання позовної заяви та підготовка матеріалів для подання до господарського суду Житомирської області по справі щодо стягнення суми боргу з ТОВ "Церсаніт Інвест".

Також, суд зауважує, що укладений договір про надання правової допомоги не свідчить про надання юридичної допомоги на суму 6000,00 грн виключно за договором № 280512-ВБР від 28.05.2012 на суму 20252,25 грн які є предметом спору у справі № 906/1261/15. Як вбачається з підписаної сторонами додаткової угоди № 2 від 18.03.2015 у сторін по справі продовжуються відносини з поставки-приймання продукції.

Стосовно послуги: представництво інтересів замовника в судовому процесі.

Відповідно до п. п.3 та 7 ч. 1 ст. 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в необхідних випадках вчиняє такі дії по підготовці справи до розгляду:

- викликає представників сторін (якщо сторони знаходяться у тому ж населеному пункті, що й господарський суд) для уточнення обставин справи і з'ясовує, які матеріали маже бути подано додатково;

- вирішує питання про визнання явки представників сторін у засідання господарського суду обов'язковою.

За змістом п.3 ч.1 ст. 65 ГПК України виклик представників сторін у перше засідання суду здійснюється судом, насамперед, для з'ясування у позивача суті позовних вимог та у відповідача суті заперечень проти позову, огляду оригіналів доказів, з'ясування наявності у сторін спору додаткових доказів на підтвердження вимог та заперечень, роз'яснення сторонам їх процесуальних прав та обов'язків, а такої наслідків вчинення (не вчинення) певних процесуальних дій.

Окрім того, до початку розгляду справи по суті у першому засіданні суду суддя роз'яснює позивачу право змінити предмет або підстави позову, а відповідачу - подати зустрічний позов.

За змістом п. 7 ч.1 ст. 65 ГПК України суддя вирішує також питання про визнання явки представників сторін у засідання господарського суду обов'язковою.

Зазначена процесуальна дія є необхідною, коли пояснення представників сторін суд визнає в якості засобу доказування згідно статті 32 ГПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Ці дані, як зазначено у ч.2 цієї статті, встановлюються , зокрема, такими засобами доказування як поясненнями представників сторін. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін мають бути викладені письмово.

Саме тому, в абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, згідно якого до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, витрати сторін, пов'язані з явкою їхніх представників у засідання господарського суду, з а у м о в и, що т а к у я в к у с у д о м б у л о в и з н а н о о б о в ' я з к о в о ю.

В ухвалі суду від 13.08.2015 про порушення провадження у справі суд викликав в засідання суду 17.09.2015 уповноважених представників сторін спору з документами, що посвідчують особу та підтверджують повноваження.

Одночасно судом зобов'язано сторін спору надати в засідання суду оригінали документів, доданих до позовної заяви в копіях, для огляду.

Враховуючи вищевикладене, в ухвалі суду від 17.09.2015 суд не застосовував п.7 ч.1 ст. 65 ГПК України, оскільки не визнавав явку представника позивача обов'язковою для дачі пояснень по суті спору особисто. Формулювання резолютивної частини ухвали суду "викликати в засідання суду уповноважених представників сторін спору" є загальним правилом роз'яснення судом права сторін спору забезпечити участь їх представників у відкритому засіданні суду з розгляду спору, що виник між ними. Однак, у позивача витребовувались додаткові докази.

В ухвалі суду від 06.10.2015 явка представника сторін в засідання суду обов'язковою також не визнавалася. Також, у позивача витребовувались додаткові докази, однак адвокатом такі не були подані.

У п. 3.9.2. та п.3.9.3. Постанови ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено наступне:

- у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору;

- господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні;

- неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови;

- у разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду п р е д с т а в н и к а п о з и в а ч а, я к щ о й о г о п р и с у т н і с т ь було в и з н а н о о б о в 'я з к о в о ю, суддя вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК, або залишити позов без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК), або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК;

- що ж до представника відповідача, то у разі нез'явлення його представника за викликом господарського суду останній має право відкласти розгляд справи (стаття 77 ГПК), вжити заходів, передбачених пунктом 5 статті 83 ГПК або статтею 90 ГПК.

З врахуванням викладеного, судом враховуються за аналогією закону приписи Закону України від 20.12.2011 № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" в частині розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, яка не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1102,40 грн, що пропорційно 40 відсоткам встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за участь останнього в двох засіданнях суду.

Відповідно ст. 49 ГПК України, судові витрати та витрати на послуги адвоката підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Церсаніт Інвест" (11725, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Чижівка, вул.Чижівська, 4, код 33529350) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБР Електрік" (02175/, м. Київ, вул. Харківське шосе, 55, код 32527242):

- 30,90 грн пені;

- 02,38 грн річних;

- 01,81 грн судового збору;

- 01,09 грн витрат на послуги адвоката.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.10.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід.)