ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р.Справа № 922/4599/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 375415,22 грн. та зобов'язання укласти договір оренди
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 11.03.2015 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 38-2972/470 від 10.05.2012 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 375415,22 грн. заборгованості та зобов*язання Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" договір оренди нежитлових приміщень.

Представник позивача у судовому засіданні 20 жовтня 2015 року підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20 жовтня 2015 року та у наданому відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 20 жовтня 2015 року було оголошено перерву до 21 жовтня 2015 року до 12 годин 40 хвилин.

21 жовтня 2015 року судове засідання було продовжено у тому ж складі суду.

Представник позивача у судовому засіданні 21 жовтня 2015 року підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21 жовтня 2015 року та у наданому відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову. У наданому клопотанні просить суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківську міську раду та Управління комунального майна та приватизації.

Представник позивача у судовому засіданні 21 жовтня 2015 року проти клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації заперечує.

У судовому засіданні 21 жовтня 2015 року було вказано, що клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації буде розглянуто у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 22 жовтня 2015 року до 11 годин.

22 жовтня 2015 року судове засідання було продовжено у тому ж складі суду.

Представник відповідача у судовому наполягає на задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківську міську раду та Управління комунального майна та приватизації.

Представник позивача у судовому засіданні проти клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вважає клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації необґрунтованим, відмовляє у його задоволенні та починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

26 грудня 2003 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" (позивач) придбало у Закритого акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій" нежитлову будівлю літ. "IV-2" за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 1.

В приміщенні придбаної нежитлової будівлі літ. "IV-2" за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 1 на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" залишилась котельня, яку досі експлуатує Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (відповідач). Також по території Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" проходять мережі газопостачання та теплопостачання, які належать та фактично експлуатуються відповідачем.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій", починаючи з 2004 року щорічно зверталось до відповідача листами за вихідним № 23/12-1 від 23 грудня 2004 року, вихідним №01/04-1 від 01 квітня 2005 року, вихідним № 01/04-1 від 01 квітня 2006 року, вихідним № 02/04-1 від 02 квітня 2007 року, вихідним № 01/10-1 від 01 жовтня 2008 року, вихідним №01.09-1 від 01 вересня 2009 року, вихідним № 01/06-1 від 01 червня 2010 року, вихідним № 01/03-1 від 01 березня 2011 року, вихідним № 09/08 від 09 серпня 2012 року, вихідним № 18/07 від 18 липня 2013 року, вихідним № 10/06 від 10 червня 2014 року та вихідним № 16/04 від 16 квітня 2015 року щодо укладення договору оренди котельні, яка знаходиться за адресою: Харків, вул. Достоєвського, 1.

Відповідей від Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на вищезазначені листи до позивача не надходило. Проте Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" з 2004 року фактично користується площею земельної ділянки та приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій".

Позивач вказує, що він несе втрати з утримання майна, яке належить Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі", що складаються з наступного.

Оренда землі під котельною та мережами тепло та газопостачання в розмірі 27829,16 грн., що підтверджено договором оренди землі від 30 квітня 2004 року між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 1. Площа оренди за цим договором 10,0702 га, земельна ділянку яку займає Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" складає 167,4 кв.м під котельною, та 1493,7 кв.м під мережами тепло та газопостачання.

Використання внутрішніх мереж електропостачання позивача в розмірі 27 096,06 грн., що підтверджено договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 370594 від 01 серпня 2005 року, який був укладено між позивачем та відповідачем, згідно умов якого основний споживач зобов'язується забезпечити передачу електричної енергії , а субспоживач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

Оренда приміщення, площа яку займає Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" в нежитлової будівлі літ. "IV-2" за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 1, на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" складає 167,4 кв. м, площа тепломережі яка проходить в приміщенні літ. "VIII-1", та літ. "Н-2", складає 188,7 кв.м, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-Консалтингової компанії "Проконсул" вартість орендної плати в місяць за промислові приміщення в цьому районі складає 25 грн./кв.м. Вартість орендної плати з 01 червня 2012 року по 01 червня 2015 року складає 320490,00 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" за період з 01 червня 2012 року по 01 червня 2015 року має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" щодо забезпечення функціонування котельні на загальну суму 375 415,22 грн. Також позивач посилається на те, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" користується послугами оренди та безпідставно ухиляється від укладення відповідного договору оренди та від сплати послуг та витрат.

Судом не може бути прийнято до уваги вищевикладене, з огляду на наступне.

Згідно статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним Законом.

На підставі приписів статті 377 Цивільного кодексу України при відчуженні будівлі або споруди до набувача зазначеного нерухомого майна автоматично переходить право користування земельною ділянкою, на якій воно розміщене. Отже, відповідач згідно із законом набув право користування спірною земельною ділянкою внаслідок того, що 01 червня 2003 року згідно Закону України № 147/98-ВР "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та рішення IV сесії XXIV скликання Харківської обласної ради від 29 грудня 2002 року "Про прийняття до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області інженерних мереж до житлових будинків та об'єктів соціальної інфраструктури міста Харкова та наказу № 48 від 25 березня 2003 року Управління житлово-комунального господарства Харківської обласної державної адміністрації від Закритого акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій" на баланс Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на праві повного господарського відання та в експлуатацію котельню згідно з інвентарізаційним описом основних фондів за адресою вул. Достоєвського, 1 та теплові мережі довжиною 2128,0 п.м., які є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, тобто необхідності у прийнятті радою відповідного рішення про надання відповідачу спірної ділянки у користування немає.

Згідно частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до частини 3 статті 377 Цивільного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічна норма закріплена в частині 2 статті 120 Земельного кодексу України (чинній на сьогодні редакції). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до відповідача перейшло право користування спірною земельною ділянкою на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 4 статті 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено перелік документів, що є невід'ємною частиною договору оренди землі, в їх числі план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкта оренди.

Земельний кодекс України та Закон України "Про оренду землі" не містить заборони щодо можливості передачі земельної ділянки в оренду одночасно кільком орендарям. В цьому випадку орендодавцем буде власник землі, а орендарями - власники нежитлового приміщення пропорційно часткам у вартості будівлі та споруди (частина 4 статті 120 Земельного кодексу України) зі складанням планів-схем на всю земельну ділянку.

Оформлення, укладання та реєстрація договору оренди земельної ділянки мають здійснюватися відповідно до чинного земельного законодавства України (статті 123, 124 Земельного кодексу України, статті 16, 20 Закону України "Про оренду землі").

План (схема) земельної ділянки, яка є невід'ємною частиною договору оренди землі, складається на всю земельну ділянку. При цьому частки орендарів у користуванні землею не виділяються в натурі (на місцевості) і будуть вважатись умовними. Виходячи з цих часток визначається орендна плата, яка сплачується орендарем власнику. Згідно статтям 14, 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі, підлягає державній реєстрації та за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог надано договір оренди, однак до нього не було додано плана земельної ділянки, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та акт приймання - передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною договору оренди землі.

Матеріали справи свідчать про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод залізобетонних конструкцій" та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" було укладено договір № 370594 про спільне використання технологічних мереж основного споживача від 01 серпня 2005 року, за умовами якого основний споживач зобов*язується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених субспоживачу до використання, а субспоживач (Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі") зобов'язався сплачувати за використання електричної енергії, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

Як вбачається з пункту 4.1 договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 370594 від 01 червня 2005 року, на який посилається позивач у позові, плата за використання електричних мереж основного споживача вноситься субспоживачем на підставі рахунка, одержаного від основного споживача. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку становить 10 днів.

Також Додатком № 1 до договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 370594 від 01 червня 2005 року передбачений Порядок розрахунків, пунктом 3, якого плата за використання електричних мереж основного споживача у розрахунковому періоді визначається як результат від множення фактичного обсягу споживаної електричної енергії субспоживачем протягом розрахункового періоду на розмір оплати обґрунтованих витрат на передачу 1 кВт/год електричної енергії, встановлений основним споживачем на розрахунковий період.

Однак, як вбачається з Додатку № 2 до позовної заяви "Розрахунок втрат за використання внутрішніх мереж електропостачання" кількість спожитої електроенергії помножується на розцінку витрат на передачу 1кВт/год електроенергії та помножено на невірний індекс інфляції.

Також у Додатку № 1 до договору про спільне використання технологічних мереж основного споживача № 370594 від 01 червня 2005 року у пункті 6 зазначено, що зняття показань розрахункових приладів здійснюється персоналом основного споживача згідно графіка останнього числа кожного місяця та підтверджується підписом уповноваженої особи та печаткою субспоживача. Однак всупереч умовам договору позивачем до позову не додано відомості зняття показань розрахункових приладів, які узгоджені та підписані обома сторонами.

Таким чином, суд вважає, що укладеним між сторонами договором встановлений строк та порядок оплати наданих послуг - на протязі 10 днів після отримання рахунку, а відтак, до правовідносин сторін слід застосувати вимоги частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи до уваги, що відповідачем до позовної заяви не надано ні копій таких рахунків, ні доказів їх вручення та відправлення відповідачу, суд вважає, що позивачем не доведено ані самого факту використання внутрішніх мереж електропостачання, ані факту настання строку його оплати.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3