ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 911/3411/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла»,

04073, м. Київ, Оболонський район, вул. Марка Вовчка, 14

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

09108, АДРЕСА_1

про стягнення 73450,51 грн.

за участю представників:

позивача - не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача - не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення 73450,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобовязань за договором поставки від 03.02.2014 № TR0301167.

Ухвалою суду від 10.08.2015 порушено провадження у справі №911/3411/15 та призначено її до розгляду.

Ухвалами суду від 25.08.2015 та від 15.09.2015 розгляд справи відкладався.

У судових засіданнях 25.08.2015 та 15.09.2015 представником позивача надано документи, витребувані судом та підтримано позовні вимоги повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві. У судове засідання 06.10.2015 представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач або його представник у судові засідання 25.08.2015, 15.09.2015, 06.10.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ухвал суду від 10.08.2015 та від 25.08.2015., а також відбитком штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвали суду від 15.09.2015 про направлення її копії відповідачу. Вимоги ухвал суду від 10.08.2015, від 25.08.2015, від 15.09.2015 відповідач не виконав, витребувані документи та відзив на позов суду не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.10.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі-постачальник) та відповідачем (далі-покупець) укладено договір поставки від 03.02.2014 № TR0301167 (далі-Договір) відповідно до умов пункту 1.1 якого, постачальник зобовязується протягом дії договору поставляти товар, у відповідності до заявок покупця, а покупець, у свою чергу, зобовязується приймати і оплачувати товар, відповідно до торгових умов, визначених договором.

Умовами пункту 2.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями за заявками покупця, підтвердженими постачальником. Заявка вважається підтвердженою постачальником, якщо протягом 3 робочих днів після її отримання постачальник надсилає покупцеві рахунок на товар, замовлений відповідно до заявки.

Згідно з пунктами 2.8, 2.9 Договору, на кожну окрему партію товару постачальник зобовязаний виписати видаткову накладну, податкову накладну, а також єдину товарно-транспортну накладну, яка містить видаткові накладні всіх партій товару в одному транспортному засобі. Приймання товару по кількості та асортименту здійснюється покупцем безпосередньо у момент приймання товару. Підтвердженням належного виконання постачальником зобовязань з поставки є підписана уповноваженою особою покупця товарно-транспортна накладна та видаткова накладна. Претензії покупця, заявлені після приймання товару по кількості та асортименту не приймаються постачальником до розгляду. Право власності і ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від продавця до покупця в момент підписання уповноваженим представником покупця товарно-транспортної накладної.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.5 Договору визначено, що ціна договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником та оплачених покупцем протягом строку його дії. Вартість партії товару визначається на підставі ціни на товар, яка обговорюється у протоколі погодження торгівельних умов та зазначаються в рахунках і видаткових накладних. Покупець здійснює оплату кожної окремої партії товару не пізніше дати, яка визначається у відповідності з обумовленою відстрочкою платежу, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

До договору укладено Додаток № 2 «Протокол погодження торгівельних умов» від 03.02.2014, відповідно до умов пункту 4 якого сторони домовилась, що відстрочка платежу становить 45 календарних днів.

Також до Договору погоджено Додаток № 7 «Специфікація» від 03.02.2014, згідно з яким узгоджені назва товару та обєм.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов Договору, поставлено відповідачу товар, всього на суму 39918,60 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи видатковими накладними № Ті000009099 від 06.08.2014, № Ті000009369 від 13.08.2014, № Ті000009849 від 21.08.2014, що підписані у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін.

Підписи уповноважених представників сторін на видаткових накладних скріплені відбитками печаток обох сторін, що оцінюється судом як підтвердження відповідачем, фактів вчинення господарських операцій з поставки товару.

Претензій щодо якості чи кількості поставленого товару, матеріали справи не містять.

Також, в якості доказу передання відповідачу товару, позивачем надані податкові накладні, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість, згідно з зазначеними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінені вищезазначені податкові накладні, які складені позивачем, як доказ відображення позивачем господарських операцій за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Для здійснення відповідачем оплати отриманого товару, позивачем виставлені рахунки № Ті000006926 від 05.08.2014, № Ті000007194 від 12.08.2014, № Ті000007489 від 19.08.2014.

Проте, в порушення умов Договору, вартість товару, що поставлений позивачем, згідно з видатковими накладним, залишена відповідачем не сплаченою.

Договір, що укладено між сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після порушення провадження у справі, ухвалою від 10.08.2015, відповідач, в рахунок погашення спірної заборгованості за товар, сплатив кошти у розмірі 4614,46 грн., про що свідчать, у сукупності, надані позивачем до матеріалів справи: довідка Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 27.08.2015 № 06.201-186/6494 та бухгалтерська довідка позивача від 31.08.2015, що підписана головним бухгалтером, а, отже, провадження у справі, у частині позовних вимог про стягнення 4614,46 грн. заборгованості, підлягає припиненню, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору, а в частині стягнення 35304,14 грн., позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню, з огляду на те, що зазначена вимога є доведеною, обґрунтованою та не спростованою відповідачем.

Позивач, на підставі пункту 5.2 Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 12436,10 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з вірним арифметичним розрахунком, проведеним судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 6568,55 грн., нарахована в межах заявлених позовних вимог, з додержанням норм частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, заявляє до стягнення 20208,36 грн. інфляційних втрат та 887,45 грн. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розмірів 3 % річних та інфляційних втрат і зясував, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає обставинам справи, а тому, позовні вимоги про стягнення 20208,36 грн. інфляційних втрат та 887,45 грн. 3 % річних підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7410,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, оплата послуг адвоката входить до складу судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру», дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

При розгляді питання щодо віднесення вказаної суми витрат на оплату послуг адвоката у судові витрати у даній справі, судом враховано пункт 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» стосовно того, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, а у разі неподання відповідних документів - у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності, можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 7410,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів позивач звернувся за послугами до адвокатського обєднання «Штайєр, ОСОБА_2 та партнери», про що свідчить укладений договір про надання правової допомоги від 24.06.2015 № 24/06/15. Також, на підтвердження цих витрат позивачем до матеріалів справи додано посвідчення адвоката та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.09.2007 на імя ОСОБА_2, а також платіжне доручення від 07.07.2015 № 2662 на суму 7410,00 грн. Згідно з протоколами судових засідань від 25.08.2015 та від 15.09.2015, адвокат ОСОБА_2 брав участь у судових засіданнях. Крім того, подані до суду позовна заява, з доданими до неї документами, у тому числі, розрахунок позовних вимог, підписані також адвокатом ОСОБА_2

Оскільки внесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про включення витрат позивача на оплату послуг адвоката до складу судових витрат у даній справі.

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, при частковому задоволенні позову, покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог, відтак, відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката покладається на відповідача у розмірі 6818,05 грн.

Відшкодування судового збору, відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій цієї сторони, а часткове припинення провадження повязане зі сплатою відповідачем боргу після порушення провадження у справі.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, пунктом 1-1 частини 1 статті 80, статтями 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 4614 (чотири тисячі шістсот чотирнадцять) грн. 46 коп. заборгованості.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (09108, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіккуріла» (04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, 14, ідентифікаційний ) 35304 (тридцять пять тисяч триста чотири) грн. 14 коп. заборгованості, 6568 (шість тисяч пятсот шістдесят вісім) грн. 55 коп. пені, 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн. 45 коп. 3 % річних, 20208 (двадцять тисяч двісті вісім) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору та 6818 (шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 05 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

4. У задоволенні решті позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 23.10.2015.

Суддя С.О. Саванчук