ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2015 р. Справа № 922/3382/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - Сокур О.О. - за довіреністю від 31.12.2014р. № 15-10054, Паламаренко Т.І. - за довіреністю від 31.12.2014р. № 15-10045,

від відповідача - Красніков П.І. - за довіреністю від 01.06.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (вх.№4475 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі 922/3382/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м. Суми,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект", м. Харків,

про стягнення 8352167,29 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" 5876939,60 грн. основної заборгованості, 865924,42 грн. - пені, 1564281,02 грн. - інфляційних витрат та 45022,25 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі №922/3382/15 (суддя Чистякова І.О. ) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд зазначає, що відповідачем правомірно у відповідності до умов договору від 10.12.2008р.№ 27-ЭЭ-08 заявлено споживача (ПАТ "Сумихімпром") на черговий розрахунковий період - грудень 2012р. на рівні затвердженої для нього екологічної броні електропостачання та, внаслідок споживання останнім у грудні 2012р. електроенергії понад встановлену договірну величину, нараховано згідно з приписами Закону України "Про електроенергетику" двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. При цьому, зарахування 5876939,60 грн. в рахунок погашення існуючої заборгованості позивача відповідає положенням п. 5.3 укладеного між сторонами договору.

Крім того, господарський суд першої інстанції, посилаючись на п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання", а також відсутність порушень зобов'язань за вказаним договором з боку ТОВ "Енергоінвестпроект", дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені також не підлягають задоволенню.

Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром", не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі №922/3382/15 повністю та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"; судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 36540,00 грн. покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач зазначає, що враховуючи, що з 15.01.2015р. постачальником електроенергії на ПАТ "Сумихімпром" є ПАТ "Сумиобленерго", у позивача перед відповідачем виникла переплата в розмірі 647939,60 грн., яка у відповідності до п. 5.3 договору від 10.12.2008р. та відповідної письмової вимоги, повинна бути повернута на рахунок покупця (позивача у справі).

Крім того, на думку апелянта, у відповідача були відсутні підстави для застосовувати до ПАТ "Сумихімпром" у грудні 2012 року обмежень щодо споживання електричної енергії до рівня екологічної броні, що підтверджується наступними обставинами справи:

- відповідачем не доведено належними доказами факт направлення на адресу ПАТ "Сумихімпром" листа від 01.12.2012р. № 685 щодо повідомлення останнього про зменшення на грудень 2012 року договірної величини споживання електричної енергії до рівня екологічної броні, а також рахунку-фактури від 31.02.2012р. №СФ-0000927 про сплату штрафних санкцій за об'єм перевищення договірної величини споживання електроенергії в сумі 8588247,60 грн.

- ТОВ "Енергоінвестпроект" не звертався до ПАТ "Сумихімпром" з вимогою обмежити споживання електроенергії позивачем у грудні 2012 року до рівня екологічної броні.

- на момент направлення відповідачем поштового відправлення (04.12.2012р.), на яке посилається відповідач, позивачем було погашено заборгованість за електроенергію, спожиту у листопаді 2012 року, що у відповідності до абз. 2 п. 3 Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93, виключає наявність підстав для обмеження електропостачання до рівня екологічної броні.

При цьому, ПАТ "Сумихімпром" зазначає, що оскільки грошові кошти в сумі 5876939,60 грн., сплачені позивачем в січні 2015 року, за своєю суттю не є авансом за заявлену на лютий 2015р. електроенергію, а є надмірно сплаченими грошовими коштами (переплатою), вимоги щодо сплати 1564281,02 грн. інфляційних втрат, 645022,25 грн. 3% річних, 865924,42 грн. пені є правомірними та підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. апеляційну скаргу ПАТ "Сумихімпром" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

ПАТ "Сумихімпром" надано додаткові документи у справі (вх.№ 13391 від 23.09.2015р.).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Енергоінвестпроект" просить залишити апеляційну скаргу ПАТ "Сумихімпром" на рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі № 922/3382/15 без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі № 922/3382/15 - без змін (вх.№ 13581 від 30.09.2015р.).

Зокрема, відповідач зазначає, що ТОВ "Енергоінвестпроект", користуючись правом, наданим п. 4.3 договору, правомірно встановило для ПАТ "Сумихімпром" договірну величину споживання електричної енергії на грудень 2012 року на рівні затвердженої для позивача екологічної броні - 576600 кВт/год. При цьому, на думку відповідача, положення Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки не регулюють процедуру погодження договірних величин споживання електричної енергії.

ПАТ "Сумихімпром" надано додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№13605 від 01.10.2015р.), в яких він, посилаючись на п. 6.2 примірного договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією, схваленого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 19.10.2005р. №934, зазначає, що листом ПАТ "Сумиобленерго" від 30.09.2015р. №48/12751 підтверджується фактичний заявлений обсяг електроенергії для ПАТ "Сумихімпром" на грудень 2012 року, який складає 14 млн. кВт/год., а отже ТОВ "Енергоінвестпроект" не було заявлено на грудень 2012 року обсяг електричної енергії на рівні екологічної броні в розмірі 576600 кВт/год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.10.2015р. у справі № 922/3382/15 з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, надання можливості учасникам судового процесу надати додаткові письмові пояснення у справі, відкладено розгляд апеляційної скарги.

Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" подано додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 14195), в яких позивач до раніше наданих пояснень зазначає наступне:

- до ПАТ "Сумихімпром" в грудні 2012 року не заявлялось у відповідності до положень Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93, обмеження споживання електричної енергії до рівня екологічної броні, що підтверджується листом ПАТ "Сумиобленерго" від 19.08.2015р. та листом Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Сумській області від 17.08.2015р.

При цьому, відповідно до листа ПАТ "Сумихімпром" від 30.09.2015р. №48/12751 фактичний заявлений обсяг електричної енергії для ПАТ "Сумихімпром" на грудень 2012 року склав 14 млн. кВт/год., що свідчить про відсутність коригування договірної величини з боку відповідача.

- відповідно до п. 2.4 акту екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача від 30.06.2011р., діючого на час виникнення спірних правовідносин, місячне споживання електропостачання позивача у грудні 2012 року на рівні екологічної броні, встановленої для товариства, складає 760368 кВт/год., а не 576600 кВт/год., як вказує відповідач.

- відповідно до положень п. 6.2 примірного договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією, схваленого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 19.10.2005р. № 934, постачальник за нерегульованим тарифом (ТОВ "Енергоінвестпроект") був зобов'язаний за 6 робочих днів до 19-ї доби місяця, що передує розрахунковому, надавати повідомлення ПАТ "Сумихімпром" на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на узгодження до електропередавальної організації (ПАТ "Сумиобленерго").

ТОВ "Енергоінвестпроект" надано пояснення у справі (вх.№ 14272 від 16.10.2015р.), у яких воно зазначає, що відповідач відповідає всім вимогам чинного законодавства для отримання статусу "енергопостачальник" в контексті положень Закону України "Про електроенергетику", у зв'язку з чим має право у відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період нараховувати споживачем двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

У судовому засідання господарського суду апеляційної інстанції було оголошено перерву до 28.10.2015р.

ТОВ "Енергоінвестпроект" подано додаткові пояснення у справі (вх.№ 14668 від 27.10.2015р.), відповідно до яких відповідач додатково зазначає, що :

- ПАТ "Сумихімпром" не було надано відповідачу копію акту екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача від 03.08.2011р., у зв'язку з чим останнім встановлено розмір договірної величини споживання електричної енергії за грудень 2012 року на підставі акту від 24.03.2005р. При цьому, відповідач вказує, що навіть при доведенні до відома ТОВ "Енергоінвестпроект" про наявність акту від 03.08.2011р. заборгованість за споживання електричної енергії понад договірну величину у грудні 2012 року склала 8451579,34 грн.

- ТОВ "Енергоінвестпроект" не було порушено п.2, 4 Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93, оскільки товариство не застосовувало до позивача обмеження електропостачання до рівня екологічної броні.

- примірний договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією, затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 19.10.2005р. №934, регулює відносини щодо купівлі електроенергії на оптовому ринку електричної енергії України, тому його положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Також, ТОВ "Енергоінвестпроект" надано додаткові документу справі (вх.№14720 від 28.10.2015р.).

ПАТ "Сумихімпром" надано додаткові пояснення у справі (вх.№ 14719 від 14719), відповідно до яких позивач додатково зазначає наступне:

- оскільки переплата в січні 2015 року виникла саме через перехід ПАТ "Сумихімпром" до іншого постачальника електричної енергії, ТОВ "Енергоінвестпроект" у відповідності до п. 3 додаткової угоди від 03.06.2011р. № 6 до договору від 10.12.2008р. зобов'язано було повернути грошові кошти в строк до 05.01.2015р. включно.

- пунктом 5.3 договору від 10.12.2008р. надано право ТОВ "Енергоівестпроект" зараховувати лише заборгованість за період попередній розрахунковому, а не штрафні санкції, саме якими є передбачена ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини за споживання електроенергії понад договірні величини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.12.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (іменований - "продавець") та Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (іменований-"покупець") укладено договір купівлі-продажу електроенергії №27-ЭЭ-08, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується продавати погодинно електричну енергію, а покупець зобов'язується погодинно приймати та оплачувати електричну енергію на умовах та в строки, визначені даним договором, додатками до нього та діючими законодавчими та нормативними актами.

Відповідно до п. 2.4 договору продаж електроенергії в розрахунковому періоді здійснюється у відповідності з фактичними об'ємами споживання електричної енергії покупцем.

Пунктом 2.1 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число включно).

Пунктом 3.3.3 договору визначено, що покупець зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за електричну енергію у відповідності з умовами даного договору та додаткових угод до нього.

У відповідності до п. 3.4.2 договору сторони до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, узгоджують об'єми купленої електроенергії в розрахунковому періоді і проводять звірку взаємних розрахунків, що оформлюється актом приймання-передачі електроенергії та акт звірки взаємних розрахунків.

Згідно з п. 5.1 договору вартість електроенергії визначається сторонами на кожний час будь-якого дня розрахункового періоду.

Пунктом 5.3 договору визначено, що у випадку переплати за фактично спожитий об'єм електроенергії, сума переплати зараховується продавцем в рахунок оплати електроенергії за наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок покупця за його письмовою вимогою. У випадку недоплати за куплений об'єм електричної енергії в розрахунковому періоді покупець здійснює остаточний розрахунок на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі електричної енергії. Продавець має право у випадку виникнення заборгованості за період, який передує розрахунковому, грошові кошти, отримані продавцем у вигляді оплати за електроенергію в розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості. При цьому наступають наслідки в частині оплати за розрахунковий період, передбачений п. 6.3 даного договору.

Відповідно до п. 5.4 договору остаточний розрахунок між сторонами здійснюється на підставі акту приймання-передачі електричної енергії за відповідний розрахунковий період.

Пунктом 5.5 договору визначено, що порядок та строк оплати за даним договором визначається сторонами в додатковій угоді про порядок та строках оплати за формою № 2 (додаток № 2), який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.6 договору оплата електричної енергії здійснюється покупцем в національній валюті України на поточний рахунок продавця та здійснюється поетапно.

Відповідно до п. 6.2 договору продавець та покупець несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором у відповідності з діючим законодавством України.

В подальшому до вказаного договору від 09.12.2008р. № 27-ЭЭє08 було укладено додаткові угоди про порядок та строки оплати, зокрема:

28.07.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" та Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" укладено додаткову угоду до договору від 09.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 про порядок та строки оплати № 3, відповідно до п. 1 якого ціна 1кВт/ч електроенергії по 1-му класу (напруга понад 35кВ/ч) складає 1% від роздрібного тарифу за один кВт/ч електричної енергії ЕК (без урахування ПДВ) та може бути скорегована по закінченню розрахункового періоду в бік зменшення.

03.06.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" та Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" укладено додаткову угоду №6 про внесення змін до договору купівлі-продажу електроенергії від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08, відповідно до п. 1 якої оплата за об'єм електроенергії, який купується, здійснюється покупцем поетапно в розрахунковому періоді в наступні строки:

- до 15 числа розрахункового періоду (включно) - 50% від загальної вартості заявленого до поставки в розрахунковому періоді об'ємі електричної енергії.

- до 30 числа розрахункового періоду (включно) - остаточний розрахунок за фактично спожитий об'єм електроенергії, який використано в розрахунковому періоді.

Листом від 29.01.2015р. № 03/32-1187 Державне підприємство "Енергоринок" повідомило ПАТ "Сумиобленерго" про порушення ним п. 4.4.3 договору між ДПЕ та ТОВ від 22.03.2007р. № 3953/02, що призвело до виникнення заборгованості за придбану електроенергію в ОРЕ у січні 2015 році, у зв'язку з чим ДПЕ призупинило продаж електроенергії ТОВ, і, починаючи з 15.01.2015р., постачальником електричної енергії для споживачів ТОВ стали відповідні енергопостачальні компанії.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 29.01.2015р. № 90 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" повідомило ПАТ "Сумихімпром", що у відповідності до листа ДП "Енергоринок" від 29.01.2015р. вих.№ 03/32-1187 з 15 січня 2015 року постачальником електричної енергії для підприємства є ПАТ "Сумиобленерго" (т.1, а.с. 26).

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків від 31.01.2015р. № 02/3/01 станом на 01.01.2015р. аванс ПАТ "Сумихімпром" за заявлену на січень електроенергію складав 6124038,82 грн.; за період з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. замовником здійснено оплату на суму 694000,00 грн., виконавцем надано послуги на суму 6587099,22 грн.; станом на 31.01.2015р. переплата ПАТ "Сумихімпром" за споживання електроенергії складає 6476939,60 грн.

Оплата підтверджується наступними доказами у справі: платіжним дорученням від 12.01.2015р. № 71463 в сумі 3690000,00 грн., від 14.01.2015р. № 71612 в сумі 3250000,00 грн., згідно платіжного доручення від 20.01.2015р. № 71974 в сумі 1500000,00 грн., згідно платіжного доручення від 21.01.2015р. № 71996 в сумі 940000,00 грн., згідно платіжного доручення від 30.01.2015р. № 907 в сумі 3250000,00 грн. (т.1, а.с. 22-25).

ПАТ "Сумихімпром" листом від 11.02.2015р. № 27-772 направило ТОВ "Енергоінвестпроект" вимогу про повернення грошових коштів по договору № 27-ЄЄ-08 від 10.12.2008р. в сумі 6476939,60 грн. на рахунок підприємства.

Також, 19.02.2015р. ПАТ "Сумихімпром" у зв'язку з переходом товариства на постачання електричної енергії з 15 січня 2015 року по лютий 2015 року від ПАТ "Сумиобленерго" у відповідності до п. 5.3 договору № 27-ЭЭ-08 від 10.12.2008р. направило відповідачу вимогу щодо перерахування на розрахунковий рахунок ПАТ "Сумихімпром" переплату в розмірі 6476939,60 грн.

ТОВ "Енергоінвестпроект" було повернуто кошти за електроенергію за договором від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 - 10.04.2015р. в розмірі 300000,00 грн. та 12.05.2015р. в розмірі 300000,00 грн.

Враховуючи відсутність повернення з боку відповідача надмірно сплачених позивачем грошових коштів в повному обсязі стало підставою для звернення ПАТ "Сумихімпром" до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Згідно із ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору, є договір купівлі-продажу електроенергії від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно технічних документів та договору про постачання енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) врегульовано Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 та зареєстрованих 02.08.1996р. за № 417/1442 (далі - Правила), згідно з п. 1.1 яких дія Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до п. 5.1 Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 3 укладеної між ТОВ "Енергоінвестпроект" та ПАТ "Сумихімпром" додаткової угоди від 03.06.2011р. № 6 у випадку переходу до іншого постачальника електричної енергії, покупець зобов'язаний до 15-го числа розрахункового періоду погасити 100% від загальної вартості споживання покупцем в останньому розрахунковому періоді об'єму електроенергії, менше заявленого, покупцю повертаються надмірно оплачені грошові кошти на протязі 5 робочих днів з моменту оформлення акту.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ТОВ "Ененргоінвестпроект", обґрунтовуючи відсутність обов'язку з повернення грошових коштів в розмірі 5876939,60грн, сплачених ПАТ "Сумихімпром" в січні 2015 року, зазначає, що вказані грошові кошти у відповідності по п. 5.3 договору від 10.12.2008р. були зараховані відповідачем в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Сумихімпром" перед ТОВ "Енергоінвестпроект" по сплаті нарахованої плати за споживання електричної енергії понад договірні величини в грудні 2012 року в розмірі 8588247,60 грн.

З надано позивачем листа від 30.09.2015р. № 48/12751 вбачається, що на грудень 2012 року ПАТ "Сумиобленерго" узгодило обсяги передачі електричної енергії для ПАТ "Сумихімпром" у розмірі 14 млн. кВт/год. (т.4, а.с. 198).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту приймання-передачі від 30.11.2012 року № 02/3/11 ПАТ "Сумихімпром" на виконання договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 було отримано 13467590 кВт електричної енергії на суму 12019016,02 гривень, в т.ч. НДС в розмірі 2003169,34 грн. (т.4, а.с. 29).

Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків від 30.11.2012р. № 02/3/11 в період з 01.11.2012р. по 30.11.2012р. виконавцем (ТОВ "Енергоінвестпроект") було поставлено ПАТ "Сумихімпром" на суму 12019016,02 грн.

В свою чергу, замовником (ПАТ "Сумихімпром") було проведено оплату на суму 8000000,00 грн., у зв'язку з чим, з урахування наявності авансу станом на 01.11.2012р. в розмірі 3375,55 грн., заборгованість ПАТ "Сумихімпром" за спожиту за листопад електроенергією склала 4015640,47грн. (т.4, а.с. 28).

Відповідно до копії банківської виписки ПАТ "Сумихімпром" було сплачено вказану заборгованість 03.12.2012р. відповідно до платіжного доручення від 03.12.2012р. № 28813 на суму 3095000,00 грн. та від 03.12.2012р. № 28699 на суму 925000,00 грн. (т.4, а.с. 101-103).

Як зазначає відповідач, листом від 01.12.2012р. № 685 ТОВ "Енергоінвестпроект" повідомило ПАТ "Сумихімпром" про наявну станом на 01.12.2012р. заборгованість за договором від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 в розмірі 4015640,47 грн., у зв'язку з чим зазначив про встановлення договірної величини споживання електричної енергії для ПАТ "Сумихімпром" у грудні 2012 року в розмірі 576600 кВт (т.3, а.с. 147).

При цьому, оскільки відповідно до акту приймання-передачі електроенергії від 31.12.2012р. № 02/3/12 та акту звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2012р. № 02/3/12 ПАТ "Сумихімпром" було отримано 12124600 кВт електроенергії, тобто з порушенням встановленої відвідачем договірної величини споживання електроенергії, ТОВ "Енергоінвестпроект" було нараховано двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини в розмірі 8588247,60 грн. та направлено рахунок-фактуру від 31.12.2012р. № СФ-0000927 на сплату зазначених штрафних санкцій до 02.01.2013р. (т.3, а.с. 143-144).

Колегія суддів, перевіривши підстави та порядок нарахування вказаного виду відповідальності за порушення умов договору купівлі-продажу електроенергії в частині своєчасної оплати спожитої електроенергії, зазначає наступне.

Згідно з п. 1 додаткової угоди про внесення змін до договору купівлі-продажу електроенергії від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 оплата за об'єм електроенергії, який купується, здійснюється покупцем поетапно в розрахунковому періоді в наступні строки:

- до 15 числа розрахункового періоду (включно) - 50% від загальної вартості заявленого до поставки в розрахунковому періоді об'ємі електричної енергії.

- до 30 числа розрахункового періоду (включно) - остаточний розрахунок за фактично спожитий об'єм електроенергії, використовує мий в розрахунковому періоді.

Згідно з ч. 4 ст . 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" (в редакції, яка діяла станом на момент виникнення даних спірних правовідносин) споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Частинами 1, 3 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Згідно з п. 4.1 Правил постачання електричної енергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

Відповідно до п.1 Правил користування електричною енергією договірна величина споживання електричної енергії - це узгоджена в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період.

Відповідно до п. 4.2 Правил відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором.

Споживачі, які розраховуються за електричну енергію за тарифами, диференційованими за періодами часу, та споживачі постачальників за нерегульованим тарифом, електроустановки яких обладнані засобами диференційного (погодинного) обліку електричної енергії, додатково подають відомості про заявку величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми на відповідні розрахункові періоди.

Узгоджені сторонами обсяги очікуваного споживання електричної енергії та заявлені величини споживання електричної потужності оформлюються додатком до договору як договірні величини.

Згідно з п. 3.1.1 договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 продавець зобов'язується продавати погодинно покупцю електроенергію в об'ємах, строки, за ціною та на умовах даного договору, додатків та додаткових угод до нього.

На підставі додаткової угоди від 09.08.2011р., укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" та Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром", сторони домовились вважати втраченою дію редакцію пунктів 3.4.3, 4.1, 6.8 договору, зокрема, пункт 4.1 договору викладено в наступній редакції: об'єм продаваної електроенергії на кожний розрахунковий період в межах строку дії даного договору узгоджується сторонами в плані-графіку купівлі-продажу електричної енергії, який є невід'ємною частиною даного договору. Покупець у випадку необхідності один раз в розрахунковому періоді може скорегувати план-графік купівлі-продажу електричної енергії у бік збільшення шляхом направлення на адресу продавця до 12 числа (включно) розрахункового періоду письмової дозаявки, засвідченої керівником та головним бухгалтером. Підставою для збільшення об'єму продаваної електроенергії являється 100% попередня оплата дозаявленого в розрахунковому періоді об'єму електричної енергії.

В даному випадку, при наявності 100% попередньої оплати дозаявленого об'єму, договірною величиною споживання електроенергії буде являтися сума заявленого та дозаявленого об'ємів електроенергії.

Також, на підставі додаткової угоди від 09.11.2009р. було внесено зміни до п. 4 договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 "Умови визначення об'єму купівлі-продажу електричної енергії", а саме: вказаний пункт договору доповнено підпунктом 4.3, відповідно до якого: у випадку виникнення у споживача заборгованості за спожиту електроенергію у попередніх розрахункових періодах та продовження строку дії договору № 27-ЭЭ-08 від 10.12.2008р., постачальник має право заявити споживача на черговий розрахунковий період на рівні визначеної для нього екологічної, аварійної, технологічної броні, яка в даному випадку буде являтися договірною величиною. Споживач має право збільшити об'єм заявленої електроенергії на даний розрахунковий період при умові її оплати у відповідності встановленому договором порядку.

Судова колегія зазначає, що вказані правовідносини визначеними за домовленістю сторін договору, є договірними.

При цьому, умовами договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 визначений наступний порядок узгодження об'єму поставки електроенергії, який полягає в наступному:

- щомісячно, до 7-го числа місяця, попереднього розрахункового періоду, продавець зобов'язується звертатися до покупця за узгодженням об'єму поставки електроенергії, про що сторонами підписується план-графік купівлі-продажу електричної енергії за формою № 1 на розрахунковий період, який є невід'ємною частиною даного договору (додаток №1) (пунктом 3.1.2 договору).

- покупець зобов'язується щомісячно, до 7-го числа місяця, попереднього розрахунковому, направляти продавцю підписаний уповноваженою особою план-графік поставки електроенергії в розрахунковому місяці з зазначенням заявленої потужності план-графік є невід'ємною частиною даного договору (п. 3.3.1 договору).

Отже, враховуючи наявність порушень договірних умов з боку позивача за результатами поставки електроенергії в листопаді 2012 року щодо строку оплати за спожиту електроенергію, відповідач був наділеним правом заявити споживача на черговий розрахунковий період на рівні визначеної для нього екологічної броні в порядку, визначеному умовами договору від 10.12.2008р.

Крім того, умовами договору від 10.12.2008р. (п. 6.7) було передбачено можливість відключення покупця від джерел енергопостачання у випадку письмової заявки продавця при порушенні покупцем умов договору, що кореспондує з положеннями п. 7.2, 7.5 Правил.

Пунктом 7.17 Правил встановлено, що заходи з припинення або обмеження постачання (передачі) електричної енергії споживачеві мають здійснюватися відповідно до акта екологічної, аварійної та технологічної броні, шляхом поетапного обмеження для можливості завершення технологічного циклу виробництва та поступового розвантаження струмоприймачів до рівня аварійної та/або екологічної броні. Початок виведення з технологічної до аварійної (екологічної) броні визначається датою одержання попередження про обмеження.

Листом Національної комісії регулювання електроенергії України від 17.06.2005р. № 05-34-11/2737 надано роз'яснення, що послідовність дій енергопостачальників, електропередавальних організацій та споживачів у разі запровадження обмеження електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання у разі порушення ним дисципліни платежів за спожиту електроенергію, перевищення граничних рівнів споживання електричної енергії та електричної потужності, незадовільного технічного стану та недотримання умов безпечної експлуатації електроустановок визначається відповідно до Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. № 93.

Так, відповідно до п. 1.1.3 Інструкції про порядок складання акта екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 19 січня 2004 р. № 26 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4.02.2004р. за № 154/8753 (далі - Інструкція), визначення величин екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача необхідне для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, зменшення можливих збитків споживача внаслідок обмеження електроспоживання споживача до рівня екологічної броні, або за відсутності такої - повного припинення електропостачання за порушення вимог чинних ПКЕЕ, а також у разі необхідності застосування заходів з регулювання споживання електричної енергії та потужності, що вводяться для запобігання порушенням режиму роботи об'єднаної енергетичної системи України.

Згідно з п. 1.2 Інструкції екологічна броня електропостачання споживача - мінімальний рівень споживання електричної енергії споживачем (крім населення), який забезпечує передумови для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Пунктом 2 вище вказаного Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання визначено, що енергопостачальники, електропередавальні організації або Держенергонагляд не пізніше ніж за 3 робочих дні до дати обмеження або припинення електропостачання відповідно до своїх функціональних обов'язків надсилають споживачам письмове попередження, в якому зазначаються підстава, дата і час, з якого буде запроваджено обмеження або припинення електропостачання.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення обмеження або припинення електропостачання від електричних мереж енергопостачальників, електропередавальних організацій забезпечується таким чином: у разі коли обмеження або припинення електропостачання здійснюється енергопостачальниками, вони надсилають відповідним електропередавальним організаціям і споживачам письмову вимогу та повідомляють про це Держенергонагляд.

У відповідності до абз. 2 п. 7.5 Правил попередження про припинення повністю або частково постачання електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається окремим письмовим повідомленням, у якому зазначається підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено.

Таким чином, зважаючи на особливість діяльності відповідного господарюючого суб'єкта, завчасне повідомлення споживача про встановлення договірної величини на рівні екологічної броні пояснюється необхідністю надання фактичної можливості зниження ним споживання електроенергії до відповідного рівня, шляхом вчиненням дій, спрямованих на завершення технологічного циклу виробництва та поступового розвантаження струмоприймачів до рівня екологічної броні, вжиття заходів до запобігання травматизму або загрозі життю працюючих та населення, пошкодженню обладнання, виникненню негативних екологічних і техногенних наслідків.

На підставі викладеного, судова колегія зазначає, оскільки відповідачем у зв'язку з несвоєчасним здійсненням ПАТ "Сумихімпром" оплати за спожиту у листопаді 2012 року електроенергію обрано такий спосіб захисту порушеного права як заявлення споживача на черговий розрахунковий період з визначенням договірної вартості споживання електроенергії на рівні екологічної броні, постачальником повинен бути дотриманий відповідний встановлений договором порядок корегування сторонами договірної величини споживання електричної енергії.

Отже, повідомлення позивача листом від 01.12.2012р. № 685 про встановлення договірної величини споживання електричної енергії для ПАТ "Сумихімпром" у грудні 2012 року в розмірі 576600 кВт, який, як зазначає відповідач, було надіслано позивачу в поштовому відправленні разом з актом приймання-передачі електричної енергії від 30.11.2012р. № 02/3/11 та актом звірки взаємних розрахунків від 30.11.2012р. № 02/3/11, а також отримано останнім 10.12.2012р., є неправомірним, оскільки не відповідає умовам п. 3.1.2, 3.3.1 укладеного між сторонами договору, а також положенням вищезазначеного Порядку, яким встановлено порядок зменшення споживання електричної енергії відповідними суб'єктами господарської діяльності до рівня екологічної броні.

Також, умовами п. 4.3 договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 у випадку виникнення у споживача заборгованості за споживання електроенергії за в попередніх розрахункових періодах та продовження строку дії договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08 року, визначено право постачальника заявити споживача на черговий розрахунковий період на рівні визначеної для нього екологічної броні, яка в даному випадку буде являтися договірною величиною.

Судова колегія зазначає, що пунктом 6.11 Порядку визначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Відповідно до п. 6.14 Правил перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта прийняття-передавання електричної енергії.

Згідно з п. 3.4.2 договору від 10.12.2008р. сторони до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, узгоджують об'єми купленої електроенергії в розрахунковому періоді і проводять звірку взаємних розрахунків, що оформлюється актом приймання-передачі електроенергії та актом звірки взаємних розрахунків.

Як вбачається з наданої відповідачем копії рахунку-фактури від 31.12.2012р. № СФ-0000927, ТОВ "Енергоінвестпроект" встановлено штрафні санкції за об'єм перевищення позивачем договірної величини електричної енергії в кількості 11548000,00, що становить 8588247,60 грн. (т.3, а.с. 142).

Як стверджує відповідач, вказаний рахунок було направлено позивачу разом з актом приймання-передачі електроенергії від 31.12.2012р. № 02/3/12 та актом взаємних розрахунків від 31.12.2012р. № 02/3/12, що свідчить про його складення за відсутності підписання ними акту приймання-передавання електричної енергії у встановлений договором строк. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження узгодження обома сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії на час складення вказаного рахунку-фактури.

При цьому, розмір договірної величини споживання електроенергії на грудень 2012 року ТОВ "Енергоінвестпроект" визначено як розмір екологічної броні електропостачання ПАТ "Сумихімпром", встановлений актом екологічної, аварійно та технологічної броні електропостачання споживача від 24.03.2005р., затвердженого ВАТ "Сумиобенерго", ВАТ "Сумихімпром" та Сумською обласною інспекцією Держенергонагляду (т.5, а.с. 14-26).

Пунктом 1.1.4 Інструкції визначено, що визначені величини екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання оформлюються Актом екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача (далі - Акт), який є невід'ємною частиною договору між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) та споживачем (додаток 1).

Так, відповідачем було встановлено штрафні санкції за об'єм перевищення позивачем договірної величини електричної енергії, виходячи з кількості споживання електричної енергії для ПАТ "Сумихімпром" в розмірі 576600 кВт/год.

При цьому, відповідно до наданого відповідачем акту екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача від 03.08.2011р., затвердженого ПАТ "Сумиобленерго", ПАТ "Сумихімпром", Сумської обласної інспекції Держенергонагляду, місячне електроспоживання екологічної броні за грудень 2012 року складає 760368 кВт/год. (т.4, а.с. 218-231), що виключає можливість споживання позивачем електроенергії в грудні 2012 року на рівні тієї договірної величини, на яку посилається ТОВ "Елетроінвестпроект" (576600 кВт/год.).

З урахування викладено, колегія суддів дійшла висновку, що рахунок-фактура від 31.12.2012р. № СФ-0000927 є неналежним доказом у справі, оскільки була складена з порушенням відповідного порядку та на підставі величин, які суперечать положенням чинних нормативно-правових документів.

При цьому, судова колегія вважає необґрунтованим твердження відповідача про неможливість визнання акту екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання ПАТ "Сумихімпром" від 03.08.2011р. належним доказом у справі, посилаючись при цьому на те, що вказаний акт було надано лише господарському суду апеляційної інстанції без зазначення обставин неможливості його подання суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

При дослідженні апеляційним господарським судом встановленого розміру екологічної броні для ПАТ "Сумихімпром", встановлено, що такий доказ, як акт екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача, не було надано господарському суду першої інстанції як позивачем, так і відповідачем у справі, внаслідок чого вказаний документ не був предметом дослідження при розгляді даної справи місцевим господарським судом.

Ухвалою господарського суду апеляційної інстанції було витребувано у сторін документи, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення. На виконання вимог ухвали суду, учасниками судового процесу було надано відповідні акти екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання ПАТ "Сумихімпром".

Враховуючи, що у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, судова колегія дійшла висновку, що для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції необхідно прийняти подані сторонами документи в якості належних доказів у справі.

Щодо посилання відповідача на направлення позивачу листа ТОВ "Енергоінвестпроект" від 01.12.2012р. № 685 в одному поштовому відправленні разом з актом приймання-передачі електроенергії від 30.11.2012р. № 02/3/11 та актом звіряння взаємних розрахунків від 30.11.2012р. № 02/3/11 04.12.2012р., як його додатків, яке було отримано позивачем 10.12.2012р.,а також рахунку-фактури від 31.12.2012р. № СФ-0000927 в одному поштовому відправленні разом з актом приймання-передачі електроенергії від 31.12.2012р. № 02/3/12 та актом звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2012р. № 02/3/12, яке було отримано позивачем 08.01.2013р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Згідно з абзацом 17 п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 270, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення яким оператор поштового зв'язку доводить до відома чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Таким чином, повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання його представником ПАТ "Сумихімпром" 10.12.2012р. та 08.01.2013р. підтверджує лише факт та дату отримання останнім відповідного поштового відправлення та не визначає, які саме документи в них було надіслано.

Згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Враховуючи не визнання позивачем факту отримання ним вказаного листа та рахунку-фактури від 31.12.2012р. № СФ-0000927 відповідним поштовим відправленням, на який посилається відповідач, належним доказом їх надіслання може бути опис вкладення у цінний лист.

При цьому, наданою до матеріалів справи копією витягу з журналу вхідної кореспонденції ПАТ "Сумихімпром" за період з 19.11.2012р. по 29.12.2012р. спростовується обставина отримання позивачем листа ТОВ "Енергоінвестпроект" від 01.12.2012р. № 685 (т.4, а.с. 107-141), а копією витягу з журналу вхідної кореспонденції товариства за період з 02.01.2013р.р. по 12.02.2013р. - обставина отримання ним рахунку-фактури від 31.12.2012р. № СФ-0000927.

Крім того, судовою колегією встановлено, що наданий відповідачем витяг з електронної реєстрації ТОВ "Енергоінвестпроект" (т.5, а.с. 41) має суперечливі дані щодо відомостей, які в ньому зазначені щодо вихідних номерів за грудень 2012 року та січень 2013 року та надісланих поштових відправлень, а саме:

- порядкових номерів вихідних документів товариства, нумерація яких розпочинається з початку чергового місяця відповідного року;

- зазначення під вихідним № 685 від 01.12.2012р. - назви поштового відправлення "договорные величины потребления в декабре 2015г.", а також відсутності відомостей щодо наявності додатків до направлення вказаного листа.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо наявності правових підстав для подання актів вкладення до поштової кореспонденції від 04.12.2012р. та від 03.01.2013р. (т. 5, а.с. 43, 45) в якості належних доказів у справі, оскільки складення відповідних документів не передбачено чинними нормативно-правовими актами.

Судова колегія зазначає, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень норм діючого законодавства доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що відповідачем зроблено не було та виключає можливість вважати надані ним документи (вх.№ 14720 від 28.10.2015р., т.5, а.с. 41-45) належними доказами у справі в обґрунтування наявності обставин, на які він посилається в запереченнях на позовні вимоги ПАТ "Сумихімпром".

Крім того, як визначено в ч. 4 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач енергії несе відповідальність, зокрема, за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією.

З аналізу змісту викладених правових норм вбачається, що споживання електричної енергії та потужності понад граничні величини є правопорушенням в електроенергетиці.

Як вбачається з матеріалів справи, акт взаємних розрахунків від 31.12.2012р. (т.4, а.с. 27) в порушення п. 6.14 Правил не містить відомостей про перевищення договірної величини та визначення заборгованості у зв'язку з наявним порушенням умов договору.

Крім того, матеріли справи не містять первинних документів ТОВ "Енергоінвестпроект" щодо наявності станом на січень 2015 року дебіторської заборгованості за договором від 10.12.2008р. № 27-ЄЄ-08.

Таким чином, судова колегія на підставі наданих сторонами документів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав щодо встановлення позивачу у грудні 2012 року договірної величини споживання електричної енергії на рівні 576600 кВт та застосування до останнього міри відповідальності, встановленої ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", не доведено наявності заборгованості ПАТ "Сумихімпром" перед ним станом на січень 2015 року.

Відповідно до п. 3 укладеної між ТОВ "Енергоінвестпроект" та ПАТ "Сумихімпром" додаткової угоди від 03.06.2011р. № 6 у випадку переходу до іншого постачальника електричної енергії, покупець зобов'язаний до 15-го числа розрахункового періоду погасити 100% від загальної вартості споживання покупцем в останньому розрахунковому періоді об'єму електроенергії, менше заявленого, покупцю повертаються надмірно оплачені грошові кошти на протязі 5 робочих днів з моменту оформлення акту.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до акту звіряння взаємних розрахунків від 31.12.2014р. ТОВ "Енергоінвестпроект" було поставлено ПАТ "Сумихімпром" електричну енергію вартістю 15408006,23 грн., внаслідок чого утворилася передплата позивачем на суму 6124038,82 грн., яку сторони визначили як аванс на заявлену на січень 2015 року електроенергію (т.4, а.с. 143).

З акту звіряння взаємних розрахунків від 31.01.2015р. № 02/3/01 вбачається, що враховуючи поставлено в січні 2015 році електроенергії вартістю 6587099,22 грн., у ПАТ "Сумихімпром" виникла переплата за споживаної у вказаному місяці електричної енергії в розмірі 6476939,60 грн.

ПАТ "Сумихімпром" листом від 11.02.2015р. № 27-772 направило ТОВ "Енергоінвестпроект" вимогу про повернення грошових коштів по договору № 27-ЄЄ-08 від 10.12.2008р. в сумі 6476939,60 грн. на рахунок підприємства.

19.02.2015р. ПАТ "Сумихімпром" у зв'язку з переходом товариства на постачання електричної енергії з 15 січня 2015 року по лютий 2015 року від ПАТ "Сумиобленерго" у відповідності до п. 5.3 договору № 27-ЭЭ-08 від 10.12.2008р. направило відповідачу вимогу щодо перерахування на розрахунковий рахунок ПАТ "Сумихімпром" переплату в розмірі 6476939,60 грн., яку було отримано відповідачем 26.02.2015р. (т.1 а.с. 26).

Відповідно до банківських виписок, ТОВ "Енергоінвестпроект" було повернуто кошти за електроенергію за договором від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08:10.04.2015р. в розмірі 300000,00 грн. та 12.05.2015р. в розмірі 300000,00 (т.4, а.с. 105, 106).

Враховуючи відсутність повернення з боку відповідача надмірно сплачених позивачем грошових коштів в розмірі 5876939,60 грн., позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ "Енергоінвестпроект" вказаних коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно заявлених ПАТ "Сумихімпром" позовних вимог про стягнення з відповідача 865924,42 грн. - пені, 1564281,02 грн. - інфляційних витрат та 45022,25 грн. - 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Пунктом 2.1 вказаної Постанови визначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторонами в укладеному договорі не встановлена такої міри відповідальність за несвоєчасне повернення суми надмірно сплачених грошових коштів за спожиту електроенергію, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені є безпідставними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Також, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови п. 3 укладеної між ТОВ "Енергоінвестпроект" та ПАТ "Сумихімпром" додаткової угоди від 03.06.2011р. № 6 до договору від 10.12.2008р. №27-ЄЄ-08, а також встановлення обставин надмірного сплачення позивачем грошових коштів на підставі акту взаємних розрахунків від 31.01.2015р. № 02/3/01, підписаного обома сторонами договору без зауважень та заперечень, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 07.03.2015р. по 02.06.2015р. в сумі 45022,25 грн., а також інфляційних втрат за період з 07.03.2015р. по 02.06.2015р. в сумі 1564281,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню.

При цьому, судова колегія зазначає, що посилання господарського суду першої інстанції на роз'яснення, викладені в п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до яких обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, є необґрунтованим, зважаючи на те, що ними не врегульовані спірні правовідносини між сторонами договору від 10.12.2008р. № 27-ЭЭ-08.

Як вже зазначалось, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а саме, пункту 5.3 визначено, що у випадку переплати за фактично спожитий об'єм електроенергії, сума переплати зараховується продавцем в рахунок оплати електроенергії за наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок покупця за його письмовою вимогою.

Відповідно до п.3 додаткової угоди від 03.06.2011р. № 6 до договору від 10.12.2008р., сторонами визначено, що у випадку переходу покупця до іншого постачальника електричної енергії, покупець повинен до 15-го числа розрахункового періоду погасити 100% від загальної вартості заявленого до поставки в розрахунковому періоді об'єму електричної енергії. У випадку споживання покупцем в останньому розрахунковому періоді об'єму електроенергії, меншого, ніж заявлено, покупцю повертається зайво сплачені грошові кошти на протязі 5 робочих днів з моменту оформлення акту.

Таким чином, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується наявність переходу ПАТ "Сумихімпром" до нового постачальника електроенергії - ПАТ "Сумиобленерго", наявність договірного зобов'язання щодо перерахування надлишково сплачених коштів в 5-ти денний строк з моменту оформлення акту звіряння взаємних розрахунків від 31.01.2015р. № 02/3/01, направлення позивачем вимоги про повернення коштів за вих.№ 15-1210 від 19.02.2015р., яка була отримана відповідачем 26.02.2015р.

Всі ці обставини в сукупності дають підстави вважати про наявність грошового зобов'язання відповідача перед позивачем та правомірність застосування статті 625 Цивільного кодексу України.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі 922/3382/15 - частковому скасуванню.

Судові витрати у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч.1 ст. 104, ст.ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.08.2015р. у справі №922/3382/15 частково скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (61033. Харківська область, м. Харків, вул. Короленка, буд. 18, оф. 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, код ЄДПРОУ 05766,60 гривень основного боргу, 45022,25 гривень 3% річних, 1564281,02 гривень інфляційних втрат, 65501,60 гривень судового збору за подання позову.

В решті позову відмовити.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (61033. Харківська область, м. Харків, вул. Короленка, буд. 18, оф. 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, код ЄДПРОУ 05766356) 32750,80 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.10.2015р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко