РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015Справа №910/24021/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг»

до Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз»

про стягнення 970 850, 15 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Козак О.Д.

від відповідача: Хармай Д.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» про стягнення заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 689 315, 78 грн., а також 176 307, 82 грн. - пені, 13 552, 26 грн. - 3 % річних та 100 674, 29 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р. щодо сплати лізингових платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24021/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 30.09.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

30.09.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» належним чином оформленої довідки про технічний стан предмета лізингу, фактичну адресу базування (зберігання), належним чином оформлений акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності на предмет лізингу.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

В той же час, заявляючи клопотання про витребування доказів, відповідачем не наведено обставини, що перешкоджають наданню вказаних документів самостійно, а також обставини, які можуть підтвердити або спростувати такі документи, що свідчить про невідповідність вказаного клопотання вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, суд вважає клопотання відповідача про витребування доказів необґрунтованим та відмовляє у його задоволені.

19.10.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» подало клопотання про витребування належним чином оформленого документу, що підтверджує оплату авансового платежу відповідачем за договором фінансового лізингу № 141120-2/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р.

Представник позивача повідомив про можливість надання зазначених у клопотанні Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» документів безпосередньо у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву для надання представнику позивача можливості оформлення документів.

Після повернення у судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» надав оригінали для огляду та засвідчені копії для долучення до матеріалів справи документів, стосовно яких Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» подано клопотання про витребування, у зв'язку з чим судом відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача.

Представник позивача подав пояснення по справі, у яких зазначає, що продавцем предмета лізингу є Публічне акціонерне товариство «Компанія «Райз» за договором поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг», за умовами якого позивач зобов'язався сплатити вартість техніки наступним чином: 3 268 500, 00 грн. - до 21.11.2014 р. та 528 818,98 грн. - протягом 3-х банківських днів з моменту передачі йому документів, необхідних для реєстрації товару.

При цьому, позивач зазначає, що частину вартості товару у сумі 3 268 500, 00 грн. сплачено 19.11.2014 р. та 20.11.2014 р., а стосовно решти - укладено угоду від 21.11.2014 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 582 818, 98 грн., а саме: заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» за договором поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р. та заборгованості Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» перед позивачем щодо сплати авансового платежу за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р.

Відтак, позивач стверджує про виконання Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» зобов'язання щодо сплати авансового внеску за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р. та, відповідно, набрання чинності вказаним договором.

Представник відповідача заперечень проти позову не навів.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 19.10.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» та Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз» укладено договір фінансового лізингу № 141120-3/ФЛ-Ю-А, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти на умовах фінансового лізингу сільськогосподарську техніку - самохідний обприскувач Hardi Alpha evo 4100л/36м TF, 2012 року випуску та своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку і троки, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.2. загальних умов договору відповідач сплачує лізингові платежі відповідно до цих умов та графіку сплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 2.1.7. загальних умов договору лізингу число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 загальних умов договору.

Згідно з п. 2.1.7.1 загальних умов договору лізингу у випадку, коли дата підписання акту припадає на період з 1-го по 9-те числа місяця (включно), то числом сплати чергових лізингових платежів вважається кожне 20-те число кожного місяця, починаючи з місяця підписання акту. У випадку, коли дата підписання акту припадає на період з 10-го по 25-те число місяця (включно), то числом сплати чергових лізингових платежів вважається кожне 5-те число кожного місяця, починаючи з місяця підписання акту. У випадку, коли дата підписання акту припадає на період з 26-го числа по останній день місяця (включно), то числом сплати чергових лізингових платежів вважається кожне 20-те число кожного місяця, починаючи з місяця підписання акту.

У відповідності до п.п. 2.1.6., 2.1.8. загальних умов договору лізингу період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту. Акт - це акт приймання-передачі предмета лізингу в лізинг.

За умовами п. 7.1. загальних умов договору за порушення обов'язку з своєчасної сплати платежів передбачених даним договором відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період в період прострочення від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення. Нарахування пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним договором, припиняється через 12 місяців від дня, коли сплата мала відбутися.

Згідно з п. 10.1. загальних умов договору договір набирає чинності, зокрема, з моменту сплати відповідачем авансового лізингового платежу та діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв предмет лізингу - самохідний обприскувач Hardi Alpha evo 4100л/36м TF, 2012 року випуску, що підтверджується актом прийому-передачі від 24.11.2014 р., засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, відповідно до п. 2.1.7.1 загальних умов договору лізингу відповідач зобов'язаний сплачувати чергові лізингові платежі 5-го числа кожного місяця в розмірі, визначеному в графіку сплати лізингових платежів.

Відповідно до додаткової угоди від 20.11.2014 р. до договору № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р. сторони погодили можливість виконання зобов'язання з оплати авансового лізингового платежу шляхом зарахування в рахунок погашення зустрічної вимоги відповідача до позивача за договором поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р.

Розглядаючи даний спір по суті, судом встановлено, що предмет лізингу придбано Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» на підставі договору поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р., укладеного з Публічним акціонерним товариством «Компанія «Райз».

Відповідно до умов договору поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р. загальна вартість предмету лізингу склала 3 851 318, 98 грн. та мала бути сплачена позивачем наступним чином: 3 268 500, 00 грн. - до 21.11.2014 р. та 528 818,98 грн. - протягом 3-х банківських днів з моменту передачі йому документів, необхідних для реєстрації товару.

Додатковою угодою від 2011.2014 р. до договору поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р. встановлено, що 528 818,98 грн. оплачуються позивачем - до 21.11.2014 р. включно.

21.11.2014 р. сторонами укладено угоду про зарахування, за умовами якої сторони дійшли згоди про часткове припинення взаємних зобов'язань на суму 582 818, 98 грн., а саме: заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» за договором поставки № 20112014KV від 20.11.2014 р. та заборгованості Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» перед позивачем щодо сплати авансового платежу за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення грошових зобов'язань за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р. щодо сплати лізингових платежів за 1-3 лізингові періоди, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 689 315, 78 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За приписами ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначаються Законом України «Про фінансовий лізинг» статтею 1 якого передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг» спори, що виникають при укладанні та виконанні лізингових договорів, вирішуються відповідно до закону.

За правилами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У відповідності до ст. 286 Цивільного кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечень проти заявлених вимог не навів, заявлені до нього вимоги не спростував, обставин щодо об'єктивних причин неможливості виконання зобов'язань не навів.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за договором № 141120-3/ФЛ-Ю-А від 20.11.2014 р. у розмірі 689 315, 78 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з розрахунком позивача за загальний період з 06.12.2014 р. (дата виникнення заборгованості за 1-й лізинговий період) до 05.08.2014 р. (дата, визначена позивачем за самостійно) розмір пені становить 176 307, 82 грн., 13 552, 26 грн. - 3 % річних та 100 674, 29 грн. - інфляційних втрат.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум, судом встановлено, що розрахунок виконано за правилами чинного законодавства України та є арифметично вірним.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позові у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового бору при покладаються позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Компанія «Райз» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 121В, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ «Б», ) заборгованість у розмірі 689 315, 78 грн., 176 307, 82 грн. - пені, 13 552, 26 грн. - 3 % річних, 100 674, 29 грн. - інфляційних втрат та 14 697, 75 грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.10.2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.