ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 р. Справа № 909/923/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Мартиненко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Січових Стрільців, 55б, смт. Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, 77662,

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, вул. Заводська, 13, смт. Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77662,

до відповідача: ОСОБА_3 селищної ради, вул. Сагайдачного, 26, смт. Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області,

про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003,

за участю:

від позивача: представник ОСОБА_4, довіреність №753 від 16.10.2014,

від відповідачів: представники не з'явились,

встановив:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі державного акту про право власності на землю серія ІФ №018238 від 01.11.2000 позивачу належить земельна ділянка по вул. С. Стрільців, 21 в смт. Перегінське, Рожнятівського району, яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу. Вказує, що суміжним землевласником є фізична особа-підприємець ОСОБА_2, якому продано у приватну власність земельну ділянку по вул.С.Стрільців на підставі рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002. Зазначає, що на підставі даного договору відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІФ №9026444 від 08.11.2004. Посилається на те, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 селищної ради та укладеним на його підставі договором порушено її права, як землевласника, оскільки відповідачу передано у власність частину належної їй земельної ділянки. На підтвердження даної обставини вказує на висновок експерта №4015 від 03.03.2015 та на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 у справі №909/380/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2015. Свою позицію обґрунтовує положеннями ст.ст. 16, 658 ЦК України, ст. 91, 152, 153, 155 ЗК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав аналогічні пояснення, а також вказав, що внаслідок знаходження у власності відповідача частини належної позивачу земельної ділянки підприємець ОСОБА_1 позбавлена можливості в установленому порядку здійснити державну реєстрацію речового права.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада позов не визнала, у відзиві на позов вих.№775/02-18 від 11.09.2015 (вх.№14614/15 від 24.09.2015) вказала, що при виготовленні матеріалів інвентаризації земельної ділянки відповідач погоджував межі в сусіднього землевласника підприємця ОСОБА_1 Вважає, що рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_2Я." було прийнято відповідно до вимог закону та в межах повноважень, наданих селищній раді.

Відповідач підприємець ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин згідно з ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе прийняти рішення за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст .43 ГПК України, суд встановив наступне.

Відповідно до державного акту ІФ №018238 підприємцю ОСОБА_1 на підставі рішення сесії від 12.09.1999 передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 287 кв.м, що знаходиться на території смт.Перегінське ОСОБА_3 селищної ради. Даний акт зареєстровано в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за №5.

Рішенням шостої сесії четвертого демократичного скликання ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_2" затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки підприємця ОСОБА_2 по вул. Січових Стрільців площею 794 кв.м під розміщення кафе, продано підприємцю у приватну власність дану земельну ділянку, затверджено ціну продажу, доручено селищному голові в місячний термін укласти від імені ради договір купівлі-продажу.

На підставі даного рішення між ОСОБА_3 селищною радою, як продавцем, та підприємцем ОСОБА_2, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу від 10.01.2003, який посвідчений державним нотаріусом другої Рожнятівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстровано за №17.

Надалі підприємцю ОСОБА_2 було видано державний акт ІФ №026444 на право власності на земельну ділянку, що розташована на вул. Січових Стрільців, 19, смт.Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

З приводу користування вказаними земельними ділянками між сторонами вирішувався спір у справі №909/380/14 за позовом підприємця ОСОБА_2 до підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі. Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2014 позов було задоволено. Львівський апеляційний господарський суд постановою від 28.04.2015 рішення суду першої інстанції скасував і прийняв нове рішення про відмову в позові. Дана постанова залишена без змін постановою ВГСУ від 08.10.2015 та набрала законної сили.

В ній вказано, що сторони у справі є власниками земельних ділянок, які знаходяться на вул. С.Стрільців, 19, смт. Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області та межують між собою. При цьому встановлено факт накладення частини земельної ділянки ОСОБА_2 (державний акт серія ІФ №026444 від 08.11.2004) на частину земельної ділянки підприємця ОСОБА_1 (державний акт серії ІФ №018238 від 01.11.2000), що виражається у їх перетині. Даний факт встановлено на підставі висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №4015 від 03.03.2015. В постанові також міститься вказівка на те, що на момент отримання позивачем (підприємцем ОСОБА_2 Я.) державного акту серії ІФ №026444 від 08.11.2004 право власності на спірну земельну ділянку було закріплено за відповідачем (підприємцем ОСОБА_1 В.), що підтверджується державним актом серії ІФ №018238 від 01.11.2000.

При встановленні обставин справи та оцінці доказів, суд застосовує положення ч. 3 ст.35 ГПК України щодо підстав звільнення від доказування, відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому при вирішенні даного спору суд виходить з того, що згідно оскаржуваного рішення від 26.12.2002 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 ОСОБА_3 селищна рада відчужила підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку, частина якої знаходилась у власності підприємця ОСОБА_1

До вказаних правовідносин слід застосовувати законодавство, чинне на час винесення оскаржуваного рішення та укладення вказаного договору.

Як було передбачено ч.1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 80 ЗК суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право

безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Відповідно до ст. 90 ЗК України право розпоряджатися земельною ділянкою, в тому числі продавати або іншим шляхом її відчужувати, належить власнику.

ОСОБА_3 сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи вказаний договір, здійснила відчуження (продаж) земельної ділянки, частина якої не перебувала у комунальній власності, а належала на праві приватної власності фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 Тим самим вона діяла поза межами наданих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_2" підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом придбання за договором купівлі-продажу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України). При укладенні оскаржуваного договору дані вимоги не були дотримані. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_3 селищної ради на те, що при виготовленні матеріалів інвентаризації земельної ділянки відповідач погоджував межі з позивачем, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України доказами не підтверджено. Не обґрунтовано і те, яким чином дана обставина впливає на вирішення спору.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, до ОСОБА_3 селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_3 селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_2".

Визнати недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003, укладений між ОСОБА_3 селищною радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Другої Рожнятівської районної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований 13.01.2003 за №17.

Стягнути з ОСОБА_3 селищної ради в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн сплаченого судового збору.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн сплаченого судового збору.

Накази видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.10.15

Суддя Малєєва О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ ОСОБА_7 29.10.15