ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015р. Справа№ 914/3325/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Янів-405, м.Львів

про стягнення 8 125,89 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник (довіреність вих.№С3 Л13 07/1-1031-15 від 03.04.2015р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз звернулось з позовом до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Янів-405 про стягнення 8 125,89 грн. заборгованості, з яких 5 000,00 грн. за спожитий природній газ, 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. три проценти річних та 1 392,76 грн. інфляційних нарахувань.

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. ухвалою від 17.09.2015р. прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі та призначив її до судового розгляду на 30.09.2015р.

У звязку із перебування судді Бортник О.Ю. у відпустці станом на дату розгляду справи, було проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок якого справу передано судді Сухович Ю.О., про що відомості внесено в автоматизовану систему діловодства.

Ухвалою суду від 30.09.2015р. розгляд справи відкладено на 19.10.2015р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Представником позивача в судовому засіданні подано заяву (вх.№44442/15 від 19.10.2015р.), в якій він просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу, оскільки 11.09.2015р. та 23.09.2015р. відповідачем здійснено оплату заборгованості за спожитий природний газ. Крім того, у вищенаведеній заяві представник позивача просить суд стягнути з відповідача 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. три проценти річних та 1 392,76 грн. інфляційних нарахувань. В підтвердження сплати заборгованості за спожитий природний газ представником позивача долучено до матеріалів справи банківські виписки.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки представника не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про відкладення розгляду спору на 19.10.2015р., що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача у розписці про ознайомлення із датою відкладення розгляду справи.

Станом на день розгляду спору (19.10.2015р.) від відповідача на адресу суду відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

30.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Львівгаз (постачальник) та ОСОБА_2 комунальним підприємством Янів-405 (споживач) було укладено договір №2014/ТП-ГІР-01 П368 на постачання природного газу за регульованим тарифом (надалі договір), за умовами якого постачальник постачає природний газ (далі газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору.

Відповідно до п.2. договору договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до договору.

Згідно п.2.6. договору послуги з газопостачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Відповідно до п.2.7. договору постачальник до 05-го числа, наступного за звітним місяцем направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

Згідно п.2.9. договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відповідно до п.4.6. договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами до 25 числа місяця, що передує розрахунковому, в розмірі 100% із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка 2 до договору.

Відповідно до п.4.6.1. та п.4.6.2. договору споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше п'ятого (5) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач свої зобов'язання виконав повністю та належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №2014/ТП-ГІР-01 П368 від 30.12.2013р. позивач поставив природний газ, а відповідач прийняв на загальну суму 8 570,15 грн. (з ПДВ), що підтверджується актом прийому-передачі природного газу №ЛВ000024695 від 31.03.2015р. (березень 2015р.), який підписаний представниками сторін та скріплений їхніми печатками.

Позивач у позовній заяві стверджує, що станом на вересень 2015р. заборгованість відповідача за поставлений природній газ становила 5 000,00 грн.

Позивач, на підставі п.6.2.2. договору нарахував пеню, яка згідно поданого ним розрахунку позовних вимог, становить 1 650,41 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати та три проценти річних, які згідно поданого розрахунку позовних вимог становлять: 1 392,76 грн. інфляційні втрати та 82,72 грн. 3% річних.

Отже, при поданні позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача 8 125,89 грн. заборгованості, з яких 5 000,00 грн. за спожитий природній газ (основний борг), 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. три проценти річних та 1 392,76 грн. інфляційних нарахувань.

У звязку з оплатою відповідачем основного боргу за спожитий природній газ, станом на 19.10.2015р. позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості, а саме 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. три проценти річних та 1 392,76 грн. інфляційних нарахувань.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Факт постачання позивачем природного газу підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз за фактично спожитий природній газ виникла за березень 2015р., яка за розрахунками позивача, станом на 01.09.2015р. складала 5 000,00 грн.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.4.6.2 договору сторони погодили, що випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше п'ятого (5) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив свої зобовязання за договором №2014/ТП-ГІР-01 П368 від 30.12.2013р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, періодично прострочував оплату за фактично спожитий природній газ.

Факт проведених відповідачем часткових оплат заборгованості за період з березня 2015р. по вересень2015р. згідно договору №2014/ТП-ГІР-01 П368 від 30.12.2013р. на загальну суму 7 564,90 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, а саме:

- від 05.03.2015р. на суму 3 994,75 грн., з призначенням платежу оплата за природній газ згідно угоди №2014/ТП-ГІР-01 П368;

- від 02.06.2015р. на суму 1 570,15 грн., з призначенням платежу оплата за природній газ згідно угоди №2014/ТП-ГІР-01 П368;

- від 01.07.2015р. на суму 2 000,00 грн., з призначенням платежу оплата за природній газ згідно угоди №2014/ТП-ГІР-01 П368.

Позивач враховуючи часткові оплати відповідача, зарахував оплату в сумі 3994,75 грн. на погашення попереднього боргу, а решту - 3570,15 грн. (1570,15+2000,00=3570,15) на погашення основного боргу по акту прийому-передачі природного газу №ЛВ000024695 від 31.03.2015р. (березень 2015р.).

Як вбачається із наданих представником позивача виписок банку, відповідачем були здійснені часткові оплати заборгованості на загальну суму 5 000,00 грн., а саме:

- 11.09.2015р. на суму 2 500,00 грн., з призначенням платежу оплата за природній газ згідно угоди №2014/ТП-ГІР-01 П368;

- 23.09.2015р. на суму 2 500,00 грн., з призначенням платежу оплата за природній газ згідно угоди №2014/ТП-ГІР-01 П368.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем сплачено, а позивачем зараховано заборгованість зі сплати основного боргу по акту прийому-передачі природного газу №ЛВ000024695 від 31.03.2015р. (березень 2015р.) по договору №2014/ТП-ГІР-01 П368 від 30.12.2013р. на загальну суму 8 570,15 грн.

Представником позивача подано заяву (вх.№44442/15 від 19.10.2015р.), в якій він просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 5 000,00 грн., оскільки 11.09.2015р. та 23.09.2015р. відповідачем здійснено оплату заборгованості за спожитий природний газ.

Крім того, між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором №2014/ТП-ГІР-01 П368 за період з 01.09.2015р. по 27.09.2015р., в якому зафіксовано відсутність заборгованості відповідача.

Судом встановлено, що позовна заява ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз подана до господарського суду Львівської області нарочно 16.09.2015р., що підтверджується проставленим відбитком печатки канцелярії господарського суду Львівської області.

Станом на 16.09.2015р. основний борг в сумі 2 500,00 грн. був сплачений, відтак позивач, не перевіривши суму заборгованості станом на 16.09.2015р. безпідставно заявив до стягнення цю суму.

Отже в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 2 500,00 грн. сплаченого 11.09.2015р. слід відмовити, у звязку із сплатою цієї суми ще до подання позовної заяви до господарського суду Львівської області.

Враховуючи вищенаведене, станом на 16.09.2015р. у відповідача існувала заборгованість зі сплати основного боргу за спожитий природній газ в сумі 2 500,00 грн.

Після порушення провадження у справі, відповідачем було частково сплачено заборгованість, що підтверджується наданими представником позивача банківськими виписками, в яких відображено й оплату на суму 2 500,00 грн. проведену 23.09.2015р.

Відтак, в частині позовних вимог про стягнення 2 500,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у звязку з відсутністю предмету спору відносно цієї суми.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати на загальну суму 1 392,76 грн. та три проценти річних на загальну суму 82,72 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до п. 6.2.2. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивач правомірно нарахував пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 1 650,41 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги подану представником позивача заяву (вх.№44442/15 від 19.10.2015р.), суд дійшов висновку підставності позовних вимог до задоволення частково. З відповідача підлягає до стягнення 3 125,89 грн. заборгованості, з яких 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. 3 % річних та 1 392,76 грн. інфляційних нарахувань. У задоволенні позовних вимог про стягнення 2 500,00 грн. основного боргу слід відмовити, в частині стягнення 2 500,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як роз»яснено Вищим господарським судом України у абзаці 4 п.п.4.1 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №10633 від 08.09.2015р. на суму 1 218,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас з врахуванням того, що часткова оплата боргу проведена після порушення провадження у справі, а спір доведений до суду з вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 627-629 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, п.1-1 ст.80, ст.ст. 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 комунального підприємства Янів-405 (79039, м.Львів, вул.Турянського, 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (79039, м.Львів, вул.Золота, 42; ) 1 650,41 грн. пені, 82,72 грн. три проценти річних, 1 392,76 грн. інфляційних втрат та 676,72 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 2 500,00 грн. основного боргу відмовити.

4. В частині стягнення 2 500,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

5. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до ОСОБА_2 апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 26.10.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.