РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/25111/14

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОІНТЕРНЕШНЛ МЕТРОПОЛІС"

до відповідача-1: публічного акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК"

до відповідача-2: БЕНК ОВ САЙПРЕС ПАБЛІК КАМПАНІ ЛІМІТЕД

про: визнання недійсним договору

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Варивода М.З. - за довіреністю від 26.06.2015 № б/н;

відповідача-1: Семенець І.І. - за довіреністю від 24.01.2014 № 79/14, Кузьменко О.С. - за довіреністю від 26.06.2015 № б/н;

відповідача-2: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОІНТЕРНЕШНЛ МЕТРОПОЛІС" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" та БЕНК ОВ САЙПРЕС ПАБЛІК КАМПАНІ ЛІМІТЕД про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між відповідачами договір від 17.04.2014 про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки є недійсним, оскільки станом на момент укладання даного договору відповідач-1 не набув право вимоги до позивача за основним зобов'язанням.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/25111/14. Розгляд даної справи призначено судом на 08.12.2014.

В судовому засіданні 08.12.2014 оголошено перерву до 10.12.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2014 зупинено провадження у справі, оскільки суд звертався із судовим дорученням про надання правової допомоги з метою вручення документів БЕНК ОВ САЙПРЕС ПАБЛІК КАМПАНІ ЛІМІТЕД та відкладено розгляд справи до 03.08.2015.

Відповідач, у свою чергу, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю, з огляду на те, що позивачем не доведений факт того, що оспорюваний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалами від 03.08.2015 та 09.09.2015 відклав розгляд даної справи на 09.09.2015 та 05.10.2015.

В судовому засіданні 05.10.2015 оголошено перерву до 13.10.2015.

Доказом належного повідомлення відповідача-2 про дату час та місце розгляду справи є наявний в матеріалах справи лист, з якого вбачається, що останній повідомлений про призначення судового засідання на 13.10.2015.

В судовому засіданні 13.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача-1 по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між БЕНК ОВ САЙПРЕС ПАБЛІК КАМПАНІ ЛІМІТЕД, як іпотекодержателем (далі - іпотекодержатель/банк/відповідач-2), та товариством з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА-ІНВЕСТ", як іпотекодавцем, укладений іпотечний договір від 06.11.2008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. за реєстровим №4603 (надалі - "Договір іпотеки").

Відповідно до п. 2.1 Договору іпотеки як забезпечення своєчасної та повної сплати, дотримання та виконання забезпечених зобов'язань, іпотекодавець цим передає іпотекодержателю та на його користь, у найвищій мірі, якою це дозволено чинним законодавством, в іпотеку предмет іпотеки разом зі всіма правами іпотекодавця, правом власності та законним інтересом на предмет іпотеки.

За змістом п. 2.1.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є: комплекс, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, об'їздна дорога, буд. 8; предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці, площею 5,20 га і належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії САВ № 679571 від 03.10.2007.

У відповідності до п.п. 1.2 та 2.3 Договору іпотеки іпотекою забезпечено зобов'язання за чотирма кредитними договорами:

- кредитний договір 1 на суму 7.100.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком та товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ММК";

- кредитний договір 2 на суму 600.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком та товариством з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА-ІНВЕСТ";

- кредитний договір 3 на суму 5.300.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком та відкритим акціонерним товариством "ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ";

- кредитний договір 4 на суму 26.000.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком та товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОІНТЕРНЕШНЛ МЕТРОПОЛІС" (далі - позивач).

Між банком, як первісним іпотекодержателем, та публічним акціонерним товариством "АЛЬФА-БАНК", як новим іпотекодержателем (далі - відповідач-1) 17.04.2014 укладений договір про передачу (відступлення) прав вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1842, 1843 (надалі - "Договір відступлення"/оспорюваний правочин).

В преамбулі оспорюваного договору зазначено, що первісний іпотекодержатель та новий іпотекодержатель уклали на дату укладення цього Договору Договори відступлення прав вимоги за кредитами (факторингу).

Визначення термінів , "Позичальник" та "Кредитні договори" зазначено в Додатку 1 до Договору відступлення, згідно з якими за трьома (1, 2, 3) Кредитними договорами від 28.10.2008 позичальником (1, 2 і 3) є товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОІНТЕРНЕШНЛ МЕТРОПОЛІС" (позивач) та за одним (4) Кредитним договором від 28.10.2008 позичальником (4) є публічне акціонерне товариство "ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ".

Пунктом 2.1 оспорюваного правочину визначено, що у зв'язку з відступленням відповідних прав вимоги за кредитами новому іпотекодержателю у якості цесіонарія відповідно до договорів відступлення прав вимоги за кредитами, первісний іпотекодержатель цим передає (відступає) права вимоги за договором іпотеки на користь нового іпотекодержателя, а новий іпотекодержатель цим приймає права вимоги за договором іпотеки. Предметом передачі (відступлення) за цим договором є права вимоги за Договором іпотеки.

У п. 2.3 оспорюваного правочину встановлено, що передача (відступлення) прав вимоги за Договором іпотеки від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя набуває чинності одразу з підписанням та скріпленням печатками сторін цього Договору та його нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 7.5 спірного Договору цей Договір та інші документи, на які у цьому Договорі робиться посилання, становлять цілісний договір та порозуміння між сторонами стосовно передачі (відступлення) прав вимоги за Договором іпотеки. Додатки до цього Договору є його невід'ємною частиною.

Письмовий переклад тексту Договору відступлення з української мови на англійську мову зроблено перекладачем Кузовковим Г.Ю., підпис якого засвідчено нотаріально, а так само посвідчено 17.04.2014 даний Договір приватним нотаріусом Немм О.В., а також прошито, пронумеровано та скріплено печаткою нотаріуса на звороті.

Між банком та відповідачем-1 укладено чотири Договори відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу), а саме, за:

- кредитним договором 1 на суму 7.100.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладеним між банком (в якості кредитора) та товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ММК" (в якості позичальника), правонаступником якої є позивач;

- кредитний договір 2 на суму 600.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком (в якості кредитора) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА-ІНВЕСТ" (в якості позичальника) правонаступником якої є позивач;

- кредитний договір 3 на суму 5.300.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком (в якості кредитора) та відкритим акціонерним товариством "ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО МАШИНОБУДУВАННЯ" (в якості позичальника);

- кредитний договір 4 на суму 26.000.000,00 доларів США від 28.10.2008, укладений між банком (в якості кредитора) та позивачем (в якості позичальника).

Згідно з умовами договорів факторингу (п. 2.1 та 1.1) відступлення права вимоги за кредитними договорами здійснено з дати відступлення - 17.04.2014.

В усіх Договорах відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу) від 17.04.2014р. у п. 2.1 зазначено: "В порядку та на умовах, визначених цим Договором, АЛЬФА - БАНК зобов'язується в дату підписання цього Договору передати в розпорядження БОС грошові кошти на загальну суму 2.743.131 дол. США, а БОС в обмін на це безумовно, остаточно та повністю відступає АЛЬФА - БАНКУ права вимоги за кредитним договором з дати відступлення", де БОС - відповідач-2.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті того, що на думку позивача, Договори відступлення прав вимоги за кредитом (договори факторингу), які були підписані відповідачами, регулюються та підпорядковуються праву Кіпру. При виконанні договору факторингу, на думку позивача, відповідачі порушили встановлені умови щодо порядку сповіщення боржників та інших осіб, внаслідок чого на момент укладення оспорюваного договору відповідач-1 не набув права вимоги за основним зобов'язанням. Зазначене, як вважає позивач, підтверджується юридичним висновком компанії GEORGIADES & ASSOSIATES від 19.09.2014. Таким чином, позивач вказує на те, що з огляду на відсутність станом на 17.04.2014 у відповідача-1 прав вимоги за основним зобов'язанням, оспорюваний правочин є недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки не відповідає вимогам ст. 24 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, на думку позивача, із тексту оспорюваного правочину, посвідченого нотаріусом Немм О.В., вбачається, що переклад було здійснено лише основної частини договору, вимоги передбачені главою 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо здійснення перекладу всього тексту договору з додатками включно, які є його невід'ємною частиною, дотримано не було.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З наведеної норми Закону вбачається, зокрема, можливість відступити права за іпотечним договором за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (у даному випадку за Кредитними договорами).

Згідно з умовами договорів факторингу (п.2.1 та 1.1) відступлення права вимоги за кредитними договорами здійснено з дати відступлення - 17.04.2014.

Таким чином, оспорюваний правочин та чотири договори відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу) укладено між відповідачами в один і той же день - 17.04.2014.

Позивачем недоведено, що на час відступлення прав за іпотечним договором не було здійснено відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням, тобто, за кредитними договорами від 28.10.2008. Водночас, матеріалами справи підтверджується здійснення відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням на час відступлення прав за іпотечним договором.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на час нотаріального посвідчення оспорюваного правочину останній укладено з дотриманням вимог ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, згідно з частиною третьою ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечено виконання як дійсного зобов'язання, так і задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", з урахуванням приписів ч. 3 ст. 3 названого Закону, можливість відступлення прав за іпотечним договором не ставиться в залежність від наявності у нового іпотекодержателя права вимоги за основним зобов'язанням на час такого відступлення.

Відносно тверджень позивача, що при виконанні договору факторингу відповідачі порушили встановлені умови щодо порядку сповіщення боржників та інших осіб, внаслідок чого на момент укладення оспорюваного договору відповідач-1 не набув права вимоги за основним зобов'язанням, з посиланням на юридичний висновок компанії GEORGIADES & ASSOSIATES від 19.09.2014, суд зазначає таке.

Юридичний висновок компанії GEORGIADES & ASSOSIATES, наданий позивачем, не може вважатися належним та допустимим доказом у даній справі в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки, по - перше, норми права Кіпру, згідно з якими у даному випадку договори факторингу не набули б чинності або є недійсними, у висновку відсутні, по - друге, у тексті названого висновку щодо порушення строків повідомлення лише зазначено, що "це питання може стати підставою для того, щоб суддя кіпрського суду визнав договір недійсним згідно з правом Кіпру. Крім того, виникне ще й інше питання, чи набув Договір факторингу чинності в повному обсязі з огляду на п. 6.1." Тобто, спеціалістом (фахівцем) висловлено припущення стосовно можливих наслідків порушення строків повідомлення. Умови ж п. 6.1 Договорів факторингу не виключають його чинності на час укладення оспорюваного договору, по - третє, висновок виготовлений на замовлення заінтересованої сторони у даній справі, що ставить під сумнів його об'єктивність.

Доводи позивача стосовно того, що переклад було здійснено лише основної частини спірного договору, тому недотримано вимоги глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, також є безпідставними і не спричиняють недійсності договору з огляду на таке.

За змістом п. 7.5 спірного договору цей договір та інші документи, на які у цьому договорі робиться посилання, становлять цілісний договір та порозуміння між сторонами стосовно передачі (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки. Додатки до цього договору є його невід'ємною частиною.

Додатки до оспорюваного правочину №1 та №2 містять переклад на англійську мову, скріплені підписами і печатками сторін, та є невід'ємною частиною договору, а сам Договір відступлення підшито та скріплено печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О.В. разом з додатками.

Також, позивач вказує, що нотаріусом посвідчено спірний договір із порушенням вимог Закону України ,,Про нотаріат", а саме, при прийнятті договорів про відступлення прав за кредитом (договір факторингу) нотаріус зобов'язаний був встановити факт відповідності їх нормам законодавства, а у даному випадку - нормам законодавства держави Кіпр, для чого є необхідними спеціальні знання у галузі законодавства держави Кіпр.

Вказані доводи судом відхиляються з огляду на таке.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. посвідчувався правочин про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а не за договорами факторингу. Відповідно до п. 6.1 Договору відступлення, цей договір, а також усі питання, що виникають з або у зв'язку з ним, регулюються та тлумачаться за законодавством України.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законом України ,,Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, при посвідченні договорів про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки не встановлено обов'язку нотаріуса досліджувати обставини дійсності договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, в силу законодавчо закріпленої презумпції правомірності правочину.

Оскільки на момент вчинення правочину у нотаріуса були відсутні будь-які докази нікчемності Договорів відступлення права вимог за кредитом (договір факторингу) та рішень суду щодо визнання їх недійсними, такі договори є чинними та створюють для їх сторін відповідні правові наслідки.

Стосовно необхідного обсягу цивільної дієздатності з боку відповідача-1 на укладення оспорюваного правочину суд відзначає таке.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В матеріалах нотаріальної справи наявні копії довіреностей представників сторін, які підтверджують їх повноваження, зокрема представника ПАТ "Альфа-Банк" Ботулінської І.О. та представника Бенк ов Сайпрес Нікоса Сафроніу.

Подальші дії відповідачів, у тому числі пред'явлення позову відповідачем-1 до позивача у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі оспорюваного правочину, що підтверджується рішенням суду від 13.10.2014 у справі № 911/3771/14, подання відповідачем-1 документів у даній справі на підтвердження обставин щодо укладення оспорюваного правочину, свідчать про наступне схвалення спірного правочину його сторонами. З урахуванням приписів ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Більш того, представником відповідача-1 подані до суду належним чином засвідчені копії договорів про внесення змін до восьми договорів відступлення прав вимоги за кредитом (договорів факторингу) від 17.04.2014, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, що також підтверджують наступне схвалення оспорюваного правочину сторонами.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Підсумовуючи сукупність наведених вище фактів та обставин даного спору, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання оспорюваного правочину недійсним.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26 жовтня 2015 року

Суддя С.В. Балац