РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015Справа №910/20061/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахара»

до Дочірнього підприємства «Ойл Експортез Лімітед»

про стягнення заборгованості в розмірі 103 486,96 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Баранець О.А., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахара" (далі - позивач) до Дочірнього підприємства "Ойл Експортез Лімітед" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 103 486,96 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.08.2015 було порушено провадження у справі № 910/20061/15, розгляд справи призначено на 09.09.2015.

26.08.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло повідомлення про відсутність аналогічного спору.

09.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 09.09.2015 представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20061/15 позивач виконав.

У судове засідання 09.09.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20061/15 відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 09.09.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 06.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20061/15, розгляд справи було відкладено на 13.10.2015.

13.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про неможливість її прийняття, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої представником позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що зазначена заява за своїм змістом є заявою про одночасну зміну предмета і підстав позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Представник позивача у судове засідання 13.10.2015 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

У судове засідання 13.10.2015 представник відповідача не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2010 між Дочірнім підприємством «Ойл Експортез Лімітед» (далі - відповідач, генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сахара» (далі - субпідрядник, позивач) було укладено Договір будівельного субпідряду № 07/09/10-164 (далі - Договір), відповідно до умов якого субпідрядник зобов'язується на свій ризик за завданням генпідрядника виконати роботи по монтажу системи опалення, водопроводу та каналізації індивідуального будинку котеджного типу на ділянці НОМЕР_1 (ОСОБА_2), в АДРЕСА_1, а генпідрядник зобов'язується прийняти та оплатити вищезазначені роботи.

Згідно з п. 2.1 Договору вартість всіх доручених субпідряднику по Договору робіт визначається договірною ціною, яка складає невід'ємну частину даного Договору, а саме: 104 585,14 грн, крім того ПДВ - 20% 20 917,03 грн, що разом складає 125 502,17 грн. Договірна ціна є твердою.

Відповідно до п. 2.7 Договору остаточні розрахунки за виконані роботи повинні бути проведені не пізніше ніж протягом десяти днів з моменту здачі об'єкту будівництва робочій комісії.

Пунктом 4.3.3 Договору сторони визначили, що генпідрядник зобов'язаний прийняти й оплатити закінчені види робіт.

В подальшому, 04.03.2013 сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, відповідно до якої субпідрядник зобов'язується на свій ризик за завданням генпідрядника виконати роботи по улаштуванню топкової, вартість робіт якої складає 117 070,80 грн, в т.ч. ПДВ 23 414,16 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною першою статті 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст. 843 ЦК України).

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ч. 1 ст. 853 ЦК України).

Статтею 854 ЦК України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до тверджень позивача, відповідачем було сплачено за виконанні роботи лише 131 000,00 грн, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з оплати робіт за Договором в розмірі 103 486,96 грн.

15.06.2015 позивачем разом з претензією від 12.06.2015 було направлено відповідачу акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт за Договором, однак відповіді позивач так і не отримав.

На підтвердження заборгованості відповідача, позивачем було долучено до позовної заяви акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 року, листопад 2012 року, червень 2013 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2012 року, листопад 2012 року, червень 2013 року, а також лист замовника ОСОБА_2, яким підтверджується виконання зазначених робіт.

В матеріалах справи також наявні акти приймання виконаних будівельних робіт між генпідрядником - П «Вертикаль» та ДП «Ойл Експортез Лімітед», які підтверджують факт виконання позивачем робіт, передбачених Договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором в розмірі 103 486,96 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 103 486,96 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Ойл Експортез Лімітед» (01030, м. Київ, вулиця Пирогова, будинок 7, квартира 2-А; ідентифікаційний код: 23530054) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахара» (46002, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Коцюбинського, будинок 6; ідентифікаційний код: 31138408) заборгованість за Договором будівельного субпідряду № 07/09/10-164 від 07.09.2010 в розмірі 103 486 (сто три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 069 (дві тисячі шістдесят дев'ять) грн 74 коп.

Повне рішення складено 19.10.2015.

Суддя О.В. Нечай