ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р.Справа № 922/5256/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Харківської загальноосвітньої шоли І-ІІІ ступенів № 76 Харківської міської ради Харківської області, м. Харків 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, м. Харків
про стягнення 82862,52 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, дов. №38-1871 від 28.05.2010 року,

відповідача - ОСОБА_3, дов. №527 від 01.10.2015 року,

3-ї особи - ОСОБА_3, дов. №3075 від 12.10.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №76 Харківської міської ради Харківської області заборгованість за невиконання договірних зобов`язань в сумі 82862,52 грн. за договором про постачання електричної енергії №133 від 01.03.2002 року. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.09.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21.10.15 року представником позивача подано до канцелярії суду клопотання про залучення ОСОБА_1 освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради (61052, м. Харків, вул. Ярославська, 21, ), яке є розпорядником бюджетних коштів і утримувачем навчальних закладів, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, оскільки рішення з господарського спору може вплинути на права або обов'язки вказаного ОСОБА_1 освіти та поновлення строку позовної давності (вх. № 42665 від 21.10.2015 року).

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача, вважає за можливе його задовольнити та залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_1 освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради.

В судовому засіданні 07.10.15р. оголошувалась перерва до 22.10.15 року до 15 години 15 хвилин.

Представник позивача в судовому засіданні 22.10.15р. просив суд поновити строк позовної давності та позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.10.15р. проти позову заперечував та просив суд застосувати строк позовної давності.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні 22.10.15р. проти позову заперечував та просив суд застосувати строк позовної давності.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок опалювального сезону 2010-2011 р. р. та договору про постачання теплової енергії №133 від 01.03.2002 року здійснювало постачання теплової енергії до будівлі за адресою: м. Харків, вул. Герцена, 17. На підставі зазначеного відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідач не сплачує рахунки в повному обсязі.

Станом на 08.09.2015 року заборгованість за неналежне виконання договірних зобов'язань складає 82862 грн. 52 коп., яка утворилася за період з жовтня 2010 р. по січень 2011 р. Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актом на включення теплової енергії у приміщення відповідача. Вищезазначений акт на включення опалення підписаний та скріплений печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та відповідача.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась за період 2010-2011 р. р., але відповідач просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, про що зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. №30).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, у відповідності до положень ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позивач просить суд поновити строк позовної давності, у зв`язку з чим надав відповідне клопотання.

Щодо заявленого клопотання про поновлення строку позовної давності (вх.№ 42665 від 21.10.15 року), суд вважає його недоведеним, оскільки позивач не надав господарському суду достатнього обгрунтування причин поважності такого поновлення, тому в задоволенні цього клопотання суд відмовляє, як необгрунтованому. Беручи до уваги причини наявності важкого фінансового стану, суд приходить до висновку, що це не є підставою для поновлення строку позовної давності. Позивач повинен був навести причини, які виникли саме в період строку, в який необхідно було звернутися до господарського суду з позовом, але викладені позивачем причини існують на теперішній час та існували раніше, тому прийняти їх, як підставу для поновлення пропущеного строку позовної давності не вбачається за можливе.

Як вбачається з позовної заяви та наданого позивачем клопотання (вх. №42665 від 21.10.15р.), дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачу було відомо про заборгованість відповідача.

Слід зазначити, що досудове повідомлення №127/юр від 05.02.2013 року, яке було направлене на адресу відповідача (а.с. №43), свідчить про проведену роботу позивачем, направлену на погашення заборгованості, яка виникла у відповідача. Це свідчить не тільки про обізнаність КП "Харківські теплові мережі" щодо наявності існуючої заборгованості, ще і про здійснення необхідних відповідних заходів позивачем, однак, позивач не скористався наданим йому правом, передбаченим статтями 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зважаючи на вищевикладене, розглянувши заяву відповідача про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності, приходить до висновку про її задоволення, як такої, що обгрунтована, підтверджена матеріалами справи та не спростована позивачем.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4