ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р.Справа № 922/4791/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс" суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) в розмірі 6822,17 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач по справі посилається на здійснення виплати страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 12 липня 2013 року, на користь ОСОБА_2 в сумі 6822,17 грн.

04.09.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що право регресу у позивача могло виникнути лише до винної особи, якою відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі №646/7633/2012 визнано ОСОБА_1. Крім того, відповідач зауважує, що висновки звіту № 595772 від 23.08.2013р. та страхового акту № 4011-24 від 06.09.2013 року не відповідають висновкам розрахунку вартості відновлювального ремонту № 1318/625/595772 від 22.08.2013 року, на підставі яких було проведено виплату страхового відшкодування, що в свою чергу призводить до виникнення сумнівів у достовірності та неупередженості як проведеного розрахунку, так і виконаного на його підставі звіту. Відповідач також зазначає, що інформації про те, що огляд транспортного засобу Opel Vivaro проводився страховиком до 13 серпня 2013 року матеріали справи не містять, як не містять і протоколу огляду транспортного засобу, у якому би були зафіксовані завдані саме 12 липня 2013 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкодження автомобіля, що в свою чергу ставить під сумнів і перелік пошкоджень, усунення яких передбачалося розрахунком № 1318/625/595772. Крім того, відповідач вважає, що страховий акт і здійснена на підставі нього виплата страхового відшкодування були здійснені передчасно, до встановлення винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди особи.

21.09.15 р. позивач надав заперечення на відзив, в яких зазначив, що всі аргументи відповідача є безпідставними, надуманими та такими, що направлені на вжиття будь-яких спроб уникнути відповідальності.

Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без присутності його представника.

Враховуючи подання позивачем письмових заперечень на відзив, беручи до уваги диспозитивність права сторони на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе, задовольнити клопотання позивача про розгляд справи без присутності його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 09.10.15 р. надав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для встановлення вартості заподіяної шкоди.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав.

Суд, дослідивши клопотання відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

В абз. 2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку, позивачем до матеріалів справи були надані належні та допустимі докази щодо факту понесення збитків та їх розміру (звіт оцінки транспортного засобу № 1318/625/595772 від 22.08.2013 р., страховий акт № 4011-24 від 06.09.2013 року та платіжне доручення № 10838 від 06.09.2013 року).

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 20.10.2015 № 01-06/1837/15 зазначено, що страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14).

Отже, необхідність призначення експертизи в даному випадку відсутня, у зв'язку з чим клопотання відповідача про призначення експертизи підлягає відхиленню.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (позивач, страховик) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс плюс" (відповідач, страхувальник) було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 1324960 від 06.12.2012 року (далі - договір)(а.с. 13), за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу а саме: автомобіля БАЗ А 079, державний реєстраційний номет АХ0343АА

12.07.2013 року в м. Харків, на перехресті вул. Кооперативнаа та пpoв. Плетньовський сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю: забезпеченого автомобіля під управлінням ОСОБА_1, та автомобіля Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_2.

ОСОБА_1 самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ САЕ 048397 (а.с. 16).

Згідно з довідкою про обставини ДТП (а.с. 14), виданою ВДАІ, особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП "Порушення водіями правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна", є водій ТОВ "Укравтотранс плюс" - ОСОБА_1

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року (а.с. 17) ОСОБА_1, який на час скоєння ДТП працював водієм відповідача, було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накладено штраф в сумі 306,00 грн.

Таким чином, вина водія відповідача - ОСОБА_1 у скоєні ДТП була встановлена рішенням суду.

12.07.13 р. ОСОБА_2 звернулась до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 15).

13.08.13 р. страховик проводив огляд технічного транспорту ОСОБА_2, про що на адресу відповідача була направлена телеграма (а.с. 57).

Під час проведення огляду технічного транспорту був присутній представник відповідача - ОСОБА_3, разом з яким та за участю власника пошкодженого ТЗ спеціалістом позивача було проведено огляд та встановлено перелік пошкоджень, що були отримані від ДТП та перелік пошкоджень, що не пов'язані з ДТП. Про що було складено відповідний протокол (а.с. 58).

Посилання відповідача про те, що не можливо встановити відповідність пошкоджень відображених в протоколі від 13.08.2013 року, пошкодженням, які були отримані під час спірного ДТП, судом не приймаються, оскільки представник відповідача був присутній під час огляду та підписав зазначений протокол без жодних зауважень, хоча мав можливість щодо надання заперечень.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку), виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до розрахунку вартості відновлювального ремонту №1318/625/595772 від 22.08.2013 року (а.с. 18), вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, відповідно до даних, наданих ПрАТ "СК "ВУСО" - складає 9574,97 грн. При цьому в калькуляції, що є невід'ємним додатком до розрахунку, визначено, що ціни при розрахунку були взяті з урахуванням податку на додану вартість (а.с. 23).

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Відповідно до п. 2 договору, ліміт відповідальності позивача за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку.

У цій же ж статті зазначено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком, згідно з договором страхування.

Тобто, страхове відшкодування становить собою суму завданих страхувальнику збитків за мінусом франшизи, розмір якої встановлюється в договорі страхування.

Полісом страхування передбачено франшизу у розмірі 510,00 грн.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу), з урахуванням зносу, здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (що і було зроблено позивачем), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного, відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до звіту позивача № 595112 від 23.08.2013 року (а.с. 27), сума страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, за виключенням податку на додану вартість та франшизи склала 6822,17 грн.

Суд зазначає, що вказаний розрахунок враховує коефіцієнт фізичного зносу, франшизу та виключає податок на додану вартість, отже, посилання відповідача на невідповідність розрахунку чинному законодавству не відповідає дійсності.

На підставі страхового акту № 4011-24 від 06.09.2013 року (а.с. 29), ПрАТ "СК "ВУСО" сплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 6822,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10838 від 06.09.2013 року (а.с. 30).

Як вже було зазначено, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 20.10.2015 № 01-06/1837/15 вказано, що страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14).

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно п.п. "в" п.38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він самовільно залишив місце пригоди, чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

У зв'язку з тим, що водій ОСОБА_1 завдав шкоду та самовільно залишив місце пригоди, будучи працівником відповідача, то саме відповідач і зобов'язаний відшкодувати шкоду за його винні протиправні дії.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд наголошує, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Протиправна поведінка та вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.09.2013 року. Розмір шкоди підтверджується розрахунком вартості відновлювального ремонту №1318/625/595772 від 22.08.2013 року, звітом позивача № 595112 від 23.08.2013 року та платіжним дорученням № 10838 від 06.09.2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та завданою страхувальнику шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, до позивача у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача, компенсації шкоди, завданої власнику автомобіля Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_2.

Враховуючи викладені обставини та норми зазначеного законодавства, суд приходить до висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а саме протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою і вини.

Щодо твердження відповідача, що виплата страхового відшкодування здійснена передчасно, до встановлення винної у настанні ДТП особи, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 35.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Стаття 35.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" містить перелік документів, що є обов'язковими для надання до заяви, зокрема постанови про притягнення винної особи до відповідальності серед вказаних документів не передбачено.

Згідно з ст. 36.2 України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Враховуючи вказані положення, Закон не визначає обов'язку страховика виплачувати страхове відшкодування виключно після отримання постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 6822,17 грн. страхового відшкодування в порядку регресу є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс плюс" (61002, м. Харків, вул. Мельникова, 23, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, ) суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) в розмірі 6822,17 грн. та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_4