РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015Справа №910/26493/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Орієнтир плюс"

про стягнення 450 000,00 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Суліма Ю.О. (довіреність б/н від 28.09.2015)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 450 000,00 грн., що виникла у зв'язку з неналежним виконанням договору № Б-355/1 від 26 жовтня 2007 року, право вимоги щодо виконання якого відповідачем виникло у позивача на підставі договору про переведення боргу № 27/08 від 27.08.2013 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі №910/26493/15 та призначено до розгляду на 29.10.2015.

28.10.2015 через відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

28.10.2015 через відділ діловодства суду представник відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позовні вимоги, пояснив, що заборгованість виникла у зв'язку з неможливістю через складну фінансову ситуацію товариства повернути кошти позивачу, просив розглядати справу за відсутності уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання з'явився представник позивача, надав пояснення по справі, клопотання про доручення до справи Акту звіряння взаємних розрахунків між сторонами..

Представник відповідача в судове засідання 29.10.2015 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2013 року між позивачем (новий боржник за договором) та відповідачем (первісний боржник) був укладений договір про переведення боргу № 27/08 (надалі - договір), в порядку та на умовах якого первісний боржник перевів свій борг (обов'язки) за договором № 355/1 від 26.10.2007р., укладений між первісним кредитором та ТОВ «Сеторі Консалтинг Груп» (кредитор) та зобов'язався сплатити новому боржнику за прийняття боргу визначену цим договором плату, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов'язання, що виникає із зазначеного вище договору (надалі - основний договір), і приймає на себе обов'язки первісного боржника за основним договором.

Договір укладено сторонами на підставі згоди кредитора на переведення боргу, що підтверджується його листом (повідомленням) № 743 від 22 серпня 2013 року, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.2.1.договору, первісний боржник сплачує новому боржнику плату за прийняття боргу у розмірі 874 185,00 грн. без ПДВ.

Згідно положень п.3.2.договору, новий боржник зобов'язався протягом 10 календарних днів із дня виконання ним обов'язків перед кредитором письмово повідомити первісного боржника про таке виконання із зазначенням дати, суми і форми виконання та з додаванням копій документів, що підтверджують виконання зобов'язання.

На виконання умов договору відповідач листом за вих. № 54 від 28.08.2013 повідомив позивача про часткове виконання зобов'язань згідно договору про переведення боргу № 27/08 від 27 серпня 2013, а саме про сплату боргу в сумі 716 394,18 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Сеторі Консалтинг Груп».Факт оплати підтверджується поясненнями сторін та банківськими виписками від 27.08.2013 (копія у матеріалах справи).

При цьому, відповідач у визначені п.2.1 договору строки свого зобов'язання щодо здійснення оплати за прийняття боргу не виконав належним чином на в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до відповідача претензією за вих. № 67 від 01.10.2014 з вимогою оплати заборгованості у сумі 716 394,18 грн.Однак зазначена вимога відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

04 травня 2015 року між позивачем (новий боржник) та відповідачем (первісний боржник) було підписано Узгодження по розрахунках за договором про переведення боргу № 27/08 від 27 серпня 2013 року, відповідно до якого первісний боржник зобов'язався повернути новому боржнику не пізніше 10 липня 2015 року суму 450 000 грн., не пізніше 10 жовтня 2015 року суму 266 394,18 грн.

Позивач вказує, що на дату звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 450 000,00 грн.

Судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до приписів статті 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

При переведенні боргу один боржник вибуває із правовідношення, а його місце займає нова особа, на яку переводиться борг.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем договір про переведення боргу № 27/08 від 27 серпня 2008 року за своєю правовою природою є правочином щодо заміни боржника у зобов'язанні, у даному випадку заміни ТОВ «Орієнтир Плюс» на ТОВ «Лакшмі-8». Вищезазначений правочин було вчинено сторонами у письмовій формі за вільним волевиявленням, з дотриманням вимог чинного законодавства, про переведення боргу кредитор був повідомлений належним чином, сторони визначили плату за переведення боргу.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати коштів - плати за прийняття боргу у визначені строки та розмірі не виконав.

Обов'язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень, це стосується і відповідача, який повинен був довести факт належного виконання своїх зобов'язань перед позивачем та факт відсутності заборгованості на час розгляду справи.

Оскільки матеріалами справи встановлено та відповідачем визнано факт невиконання своїх зобов'язань по договору, а також враховуючи умови укладеного між сторонами Узгодження від 04.05.2015 та підписання сторонами акту звіряння взаєморозрахунків за період з 01.10.2012 по 27.10.2015, відповідно до якого борг станом на 27.10.2015 на користь ТОВ «Лакшмі-8» становить 716 394,18 грн., вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 450 000 грн., строк оплати яких настав станом на час звернення з даним позовом, вимоги позивача про стягнення 450 000,00 грн. заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, якіберуть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Орієнтир плюс" (01024, м.Київ, вул.М.Грушевського, 28/2А, ) на користь товариства з обмеженоювідповідальністю "Лакшмі-8"(01103, м.Київ, вул.Кіквідзе, 13, ) заборгованість у розмірі 450 000 (чотириста п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 6750 (шість тисяч сімсот пятдесят) грн. 00 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 03.11.2015