ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 жовтня 2015 р. Справа № 902/1128/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.,

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 26.08.2015р., паспорт серії НР 470634 виданий Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 08.10.1999р.,

у відсутності відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" (вул. Будіндустрії, буд. 9, м. Київ, 01013)

до 1.: приватного підприємства "Дарвін" (Хмельницьке шосе, буд. 82, м. Вінниця, 21036; 2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21, м. Вінниця, 21036)

до 2.: приватного малого підприємства "Атлант" (2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21, м. Вінниця, 21036)

про солідарне стягнення 865643 грн 08 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про солідарне стягнення з приватного підприємства "Дарвін" та приватного малого підприємства "Атлант" 818007 грн 40 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.08.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1128/15 з призначенням її до розгляду.

Слухання справи тричі відкладалося з обєктивних причин, про що свідчать ухвали суду від 27.08.2015р., 16.09.2015р. та 13.10.2015р. При цьому ухвалою суду від 16.09.2015р. замінено позивача у даній справі, а саме публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент". Крім того, ухвалою суду від 13.10.2015р. продовжено, передбачений ст.69 ГПК України, строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні (27.10.2015р.) представник позивача заявлений позов підтримала з урахуванням додаткових пояснень по справі вих. №2210/15 від 22.10.2015р. (вх. 06-52/10957/15 від 27.10.2015р.) та заяви вих. №2210/15 від 22.10.2015р. (вх. №06-52/10956/15 від 27.10.2015р.), в якій остання збільшила ціну позову в частині стягнення процентів за користування кредитною лінією, пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, відтак просила стягнути з відповідачів 324275 грн 97 коп. процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р., 401615 грн 11 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р. та 139751 грн 99 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р.

З огляду на права, надані позивачеві ст.22 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), заява позивача про збільшення позовних вимог судом прийнята як така, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, при цьому розцінюється судом як збільшення ціни позову в частинні стягнення процентів за користування кредитною лінією, пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією.

Разом з тим суд враховує п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно із яким під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відтак, зважаючи на вище викладене, на дату винесення рішення у справі спір вирішується виходячи з нової ціни позову в розмірі 865643 грн 08 коп., з яких 324275 грн 97 коп. процентів за користування кредитною лінією, 401615 грн 11 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та 139751 грн 99 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією.

Натомість, представники відповідачів 1, 2 в судове засідання повторно не зявилися, причин неявки не повідомили незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином ухвалами суду від 16.09.2015р. та 13.10.2015р., які надсилалась їм рекомендованою кореспонденцією за адресою, яка відповідає тій, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Статтею 64 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідачі зареєстровані за адресою, яка відповідає тій адресі, за якою надсилались їм ухвали від 16.09.2015р. та 13.10.2015р. При цьому направлена судом на адресу відповідача 1 ухвала від 13.10.2015р. підприємством звязку повернута з відміткою за зазначеною адресою не проживає (не розшукано). Направлена судом на адресу відповідача 2 вказана ухвала до суду поштовим відділенням не поверталася.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, враховуючи, що направлення ухвал здійснювалося за адресами відповідачів, які визначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і наявних у матеріалах справи документах, приймаючи до уваги положення ст.64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення останніх про дату, час і місце розгляду справи, відтак ухвалив провести розгляд справи за їх відсутності.

Поряд з цим суд зазначає, що в матеріалах справи наявні відзиви відповідачів 1, 2 вх. №06-52/9080/15 від 11.09.2015р. та вх. №06-52/9079/15 від 11.09.2015р. на позовну заяву ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», в яких останні поданий банком позов не визнали з підстав його необґрунтованості та безпідставності. У вказаних відзивах останні серед іншого зазначили, що сума заявлена до стягнення в позовній заяві та в розрахунку заборгованості різняться між собою, що свідчить, на їх думку, про не врегулювання суми боргу між позивачем та позичальником. Крім того, звертають увагу суду на те, що рішенням по справі 902/500/14 задоволено позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до відповідачів 1, 2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом, процентів та пені, а відтак, на думку останніх, позивачем подано позов у справі, яка розглядалася господарським судом та щодо якої постановлено рішення суду, наказ про виконання якого знаходиться у Ленінському ВДВС. Також зазначають, що позивач при здійсненні розрахунків змінює проценту ставку без законних на те обґрунтувань, нараховує пеню в розмірах більших, ніж ті, які визначені Господарським кодексом України, припускається невідповідності розрахунків вимогам тих нормативних актів, на які посилається. Окрім того наголошують на ігноруванні та неврахуванні позивачем вимог ст. 258 ЦК України, згідно із якою до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

01.06.2012 року між публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії (банк, позикодавець, первісний кредитор) та приватним підприємством "Дарвін" (позичальник, відповідач 1) укладено договір про відкриття кредитної лінії №01-Н/12/94/КЛ-МБ (Договір), за умовами якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України, та надано кредитні кошти (кредит), що складає 1000000,00 грн, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 22% річних, з останнім днем дії кредитної лінії - 30 листопада 2013 року.

Відповідно до п.1.1. Договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію в національній валюті України, що надалі іменується кредитна лінія, та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти (кредит) у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використовувати кредит з метою, зазначеною в п.1.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору.

Згідно із п.п.1.2, 1.3 Договору ліміт кредитної лінії складає:

а) з часу укладення цього Договору і по 19 грудня 2012 року - 1 000 000,00 грн.

б) 20 грудня 2012 року - 0 (нуль) грн

в) з 21 грудня 2012 року по 29 червня 2013 року - 1 000 000,00 грн.

З 30 червня 2013 року ліміт Кредитної лінії зменшується щомісячно, кожного 30 числа календарного місяця по 166666,00 грн, а в останній місяць дії договору Кредитної лінії погашення становить 166670,00 грн.

З 01.06.2012р. по 30.05.2013р. тип процентної ставки, яка застосовується у цьому договору- фіксована процентна ставка; з 31.05.2013р.- змінювана процентна ставка.

За змістом п.п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 1.3.5, 1.3.8 Договору розмір фіксованої процентної ставки встановлюється на рівні 22% річних. Розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом в національній валюті визначається як сума погодженого сторонами індексу і маржі банку та розраховується за формулою R=UIRD 12M+M, де R- розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відсотках річних, UIRD 12M- базова процентна ставка, М- маржа банку. Максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, визначеного на дату укладення цього договору та зазначеного п. 1.3.1. цього договору, складає 28,0% річних. Таким чином, в разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальні розмір змінюваної процентної ставки за цим договором буде дорівнювати 50% річних. Мінімальний розмір змінюваної процентної ставки встановлюється в розмірі 22% річних. Сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в цьому пункті договору, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору. Про зміну змінюваної процентної ставки, банк зобов'язаний письмово повідомити позичальника із зазначенням дати, з якої змінюється змінювана процентна ставка за користування кредитом, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки за користування кредитом.

Останній день дії кредитної лінії - 30 листопада 2013 року (п.1.4. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Згідно із п.6.3. Договору проценти позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

Відповідно до п. 6.6 Договору у випадку (а) збільшення облікової ставки Національного банку України, а також випадку (б) порушення позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених договором, змінювана процентна ставка за користування кредитом - в першому випадку збільшується прямо пропорційно збільшенню облікової ставки НБУ, а в другому випадку- збільшується з дати укладення цього договору та по 30.05.2013р. до 24%, з 31.05.2013р. збільшується шляхом збільшення розміру змінюваної процентної ставки на 2 процентних пункти, після чого розмір змінюваної процентної ставки буде розраховуватися за формулою R=(UIRD 12M+M) +2% річних . Позичальник погоджує зазначену в цьому пункті договору зміну розміру змінюваної процентної ставки, що не потребує укладення сторонами додаткової угоди до цього договору.

Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у відповідній додатковій угоді до Кредитного договору (п.8.1.Договору).

Відповідно до п.8.3. Кредитного договору банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим договором та/або договорами забезпечення, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Згідно із п.10.1. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позичальником за кредитним договором банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст.6. цього договору.

Відповідно до п.п. 11.6, 11.7. Договору за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Цей договір може бути змінений (крім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) тільки за взаємною згодою банку і позичальника за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Додатком №1 до Договору про відкриття кредитної лінії №01-Н/12/94/КЛ-МБ від 01.06.2012р. сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом.

Також, як слідує з матеріалів справи в подальшому сторонами підписувались додаткові угоди до договору про відкриття кредитної лінії №01-Н/12/94/КЛ-МБ від 01.06.2012р. (додаткова угода №1 від 07.06.2012р., додаткова угода №2 від 13.06.2012р., додаткова угода №3 від 21.12.2012р.) та акти звірки. Вказаними додатковими угодами та актами звірки, сторони з поміж іншого, погодили суми траншу кредиту, які надано банком згідно заяв позичальника, строк надання траншу, підтвердили суми надходжень коштів та розмір процентів за користування кредитом, тощо.

Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань приватного підприємства Дарвін (відповідач 1) за кредитним договором, між АТ Сбербанк Росії та приватним малим підприємством "Атлант" (поручитель, відповідач 2) 01 червня 2012 року укладено Договір поруки.

Згідно із пунктом 2.1. Договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає зобовязання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором, зокрема, але не обмежуючись:

- зобов'язання повернути кредитору кредит, наданий в національній валюті в межах кредитної лінії, відкритої терміном до 30 листопада 2013 року за основним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 1000000,00 гривень (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті), в строки, зазначені в основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором достроково;

- зобов'язання в строки та в порядку, які передбачені в ст. 6 Основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором - до настання строків, зазначених в ст. 6 Основного договору - сплатити кредитору проценти за користування кредитом за Основним договором проценти розмір яких визначається з 01.06.2012 по 30.05.2013 - 22% відсотка річних;

- зобов'язання в строки, передбачені Основним договором, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором до настання зазначених в Основному договорі - сплачувати кредитору комісійну винагороду за відкриття та ведення позичкового рахунку з розрахунку 0,5% від суми, зазначеної в основному договорі;

- зобов'язання відшкодувати збитки, завдані кредитору невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань по Основному договору;

- зобов'язання сплатити кредитору штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по Основному договору у строки та у розмірах, які зазначаються в Основному договорі.

Згідно із п.2.1.3. Договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає в себе зобов'язання сплати кредитору неустойки у випадку і у розмірі, зазначеному в п.4.4 цього договору (зобов'язання зі сплати неустойки).

Пунктом 4.1 Договору поруки передбачено, що позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед Кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за Основним договором не будуть виконані повністю.

За змістом п. 4.2. Договору поруки передбачена ст. 2 Договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов'язань. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором жодним чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань за цим Договором.

В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов'язань, що зазначені в ст.2 цього Договору, та їх обсяг.

Відповідно до пункту 4.3. Договору поруки поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений в такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

За несплату забезпечених цим Договором зобов'язань боржника у строк, зазначений у п.4.3. цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від несплаченої суми (пункт 4.4. Договору поруки).

У разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання поручителем протягом строку, зазначеного в п.4.3. цього договору (пункт 5.1.1. Договору поруки).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 04.06.2014 року у справі №902/500/14 позов публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" до приватного підприємства "Дарвін" та приватного малого підприємства "Атлант" про солідарне стягнення заборгованості задоволено повністю: стягнуто солідарно з приватного підприємства "Дарвін" та приватного малого підприємства "Атлант" на користь публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" 1000000,00 грн заборгованості за кредитом; 58340,68 грн заборгованості за відсотками; 14805,51 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту; 460,54 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків та 21472,14 грн витрат зі сплати судового збору. Вказане рішення на момент розгляду даної справи набуло законної сили. А тому, в силу ст. 35 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи в частині підтвердження наявності заборгованості, виходячи із якої первісний кредитор (ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») нарахував проценти за користування кредитною лінією, пеню за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією.

Як стверджується матеріалами справи, зокрема банківською випискою по рахунку ПП "Дарвін" за період з 01.06.2012р. по 26.08.2015р., та не спростовано відповідачами 1, 2, після винесення судом вищевказаного рішення суду від 04.06.2014р. відповідачем 1 частково здійснено погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 500000 грн.

Посилаючись на невиконання позивачем вказаного рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/500/14 від 04.06.2014р., первісний кредитор (ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 818007 грн 40 коп., з яких 30538885 грн 04 коп. процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 04.08.2015р., 385305 грн 04 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 04.08.2015р. та 127314 грн 32 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 04.08.2015р.

Поряд з цим, 16.09.2015р. на адресу суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" №1009/15 від 14.09.2015р. (вх. 06-52/9237/15 від 16.09.2015р.) про заміну позивача у справі №902/1128/15 його правонаступником, яку судом ухвалою від 16.09.2015р. задоволено, як обґрунтовану.

Таким чином, право вимоги первісного кредитора (ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») на солідарне стягнення з відповідачів 1,2 заборгованості за кредитним договором по даній справі перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Есаймент", яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вих. №2210/15 від 22.10.2015р. (вх. №06-52/10956/15 від 27.10.2015р.) заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів 324275 грн 97 коп. процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р., 401615 грн 11 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р. та 139751 грн 99 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З огляду на заявлення позову до поручителя, судом при прийнятті рішення враховано наступні норми права.

Зокрема, ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.202 ГК України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст.202-205 ГК України, ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України.

Зокрема, згідно із положеннями ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому заявлена позивачем вимога про солідарне стягнення з відповідачів (з урахуванням заяви позовних вимог вх. №06-52/10956/15 від 27.10.2015р.) 324275 грн 97 коп. процентів за користування кредитною лінією за період прострочення основного зобовязання з 10.04.2014р. по 26.08.2015р. є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняється судом в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів 401615 грн 11 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією за період прострочення з 10.04.2014р. по 26.08.2015р. та 139751 грн 99 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період прострочення з 10.04.2014р. по 26.08.2015р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.10.1. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позичальником за кредитним договором банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст.6. цього договору.

Таким чином, пунктом 10.1 Договору сторони погодили збільшення строку нарахування пені, ніж визначено у ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто фактично визначили строк з моменту виникнення заборгованості за кожен день прострочення до її погашення, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 15.04.2015р. по справі №3-53гс15.

Крім того, дану обставину також встановлено у рішенні господарського суду вінницької області від 04.06.2014р. по справі №902/500/14, яке в силу положень ст.35 ГПК є преюдиціальним для розгляду даної справи.

А тому, з огляду на вищезазначене, заявлені позивачем вимоги про солідарне стягнення з відповідачів пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають умовам укладеного кредитного договору та чинного законодавства України.

Перевіркою за допомогою програми ЛІГА.ЗАКОН правильності розрахунку пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією судом не виявлено помилок, в звязку з чим вказані вимоги позивача підлягають судом задоволенню у вищезазначених сумах.

Заперечення відповідачів, викладені у відзивах позовну заяву судом не беруться до уваги, оскільки не спростовують обставин, встановлених судом підчас розгляду даної справи. Крім того, судом також не беруться до уваги твердження відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки умовами договору (п.п. 11.6, 11.7 Договору) сторони збільшили даний строк до 3-х років.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідачі не подали до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування кредитною лінією, пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідачів відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з приватного підприємства "Дарвін" (21037, м. Вінниця, 2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21; 21036, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 82, ) та приватного малого підприємства "Атлант" (21036, м. Вінниця, 2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" (вул. Будіндустрії, буд. 9, м. Київ, 01013, ) 324275 грн 97 коп. процентів за користування кредитною лінією, 401615 грн 11 коп. пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитною лінією, 139751 грн 99 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією та 17000 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачам 1, 2 рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 02 листопада 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2, 3 - відповідачу 1 (Хмельницьке шосе, буд. 82, м. Вінниця, 21036; 2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21, м. Вінниця, 21036)

4 - відповідачу 2 (2-й провулок Хмельницького шосе, буд. 21, м. Вінниця, 21036)