ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.15р. Справа № 904/8063/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ДНІПРОІНМЕД"

про відшкодування шкоди в розмірі 3 690,00 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з`явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

Відповідача - не з`явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 3 690,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що Позивач не надав належних доказів, на підтвердження вини страхувальника Відповідача - ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, яка сталася 21.12.12р., тому Відповідач не повинен здійснювати страхове відшкодування.

У судове засідання, що відбулось 20.10.15р. сторони не з'явились.

Від представника Позивача надійшла заява, у якій Позивач повідомив, що у нього взагалі відсутній обов'язок доказувати наявність вини ОСОБА_1, у заподіянні шкоди, а, навпаки, покладено саме на Відповідача тягар доказування того, що в діях ОСОБА_1 відсутня вина у заподіянні шкоди. Представник Позивача не може надати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки у представника Позивача вона відсутня. Справу просив розглядати за його відсутності.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач наполягає, що 21.12.12р. у м. Ялта АРК по вул. Садова, 48 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю:

- автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2;

- автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Як зазначає Позивач, згідно з довідкою ДАІ за фактом ДТП на ОСОБА_1 складений адміністративний протокол, який разом з адміністративним матеріалом скерований до Ялтинського міського суду АРК для подальшого прийняття рішення. Однак, наведена інформація міститься не у довідці ДАІ, а у відомостях № 9131379 про дорожньо-транспортну пригоду не підписаних уповноваженою особою.

Позивач, на підставі договору страхування транспортних засобів № АМ/054147, прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_3.

05.03.13р. Позивачем, на відшкодування збитків власнику транспортного засобу "Mitsubishi Outlander", д.н.з. НОМЕР_3, на підставі договору страхування транспортних засобів №АМ/054147, перераховано 4 200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10627 від 05.03.12р.

До матеріалів справи Позивачем додано копію регресної вимоги № UA019 на суму 4 200,00 грн. за вих. № 2093-31 від 20.03.13р., однак доказів направлення чи вручення Відповідачеві зазначеної вимоги Позивачем суду не надано.

Відповідач вважає, що вимоги Позивача не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не надано належних доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.12.12р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У преамбулі до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності" визначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності", страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Підставами для цивільно-правової відповідальності є: наявність майнової шкоди (у грошовому виразі - майнових збитків); протиправність поведінки (дія чи бездіяльність); вина; причинний зв'язок між збитком і протиправною поведінкою.

Тільки сукупність зазначених умов дає підставу для притягнення до цивільно-правової відповідальності. Загальним принципом цивільно-правової відповідальності є принцип вини, тобто відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди.

Згідно зі ст. 124 Кодекс України про адміністративні правопорушення (КУпАП), порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Примітка. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Главою 17 КУпАП визначено підсудність справ про адміністративні правопорушення. Зокрема, відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені … статтею 124 цього Кодексу…

Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує, про що вказав у відзиві на позов.

У позовній заяві, Позивач зазначив, що згідно з довідкою ДАІ, за фактом ДТП на ОСОБА_1 складено адміністративний протокол, який разом з адміністративним матеріалом скерований до Ялтинського міського суду АРК для подальшого прийняття рішення. Також, Позивач стверджує, що в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_1, однак останнім не додано до позовної заяви належних доказів, які підтверджують факт вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складання яких передбачено ст. 124, 221 КУпАП.

Суд, своїми ухвалами витребовував у Позивача постанову суду щодо винної у ДТП особи, однак Позивач вимоги суду не виконав, у поданій суду заяві зазначив, що відповідно до ст.614 ЦК України, ст. 218 ГК України саме на Відповідача покладено обовязок доказування відсутності вини ОСОБА_1

Посилання Позивача на ст.614 ЦК України, ст. 218 ГК України судом не приймаються, в силу специфіки відносин сторін, передбачених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності", виходячи з якого, господарські зобовязання у Відповідача, як страховика, виникають саме перед страхувальником, який і мав би доводити відсутність вини у його діях, а оскільки страхувальник не є стороною у справі, то саме на Позивачеві, відповідно до ст. 33,34 ГПК України, лежить обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та надати належні та допустимі докази.

Також суд бере до уваги, що до матеріалів справи Позивачем додано копію регресної вимоги № UA019 на суму 4 200,00 грн. за вих. № 2093-31 від 20.03.13р., однак доказів направлення чи вручення Відповідачеві зазначеної вимоги Позивачем суду не надано.

З урахуванням наданих сторонами документів, пояснень сторін, суд не приймає доводи Позивача, погоджується з позицією Відповідача та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________