ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.2015р. Справа № 905/1471/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз»

про стягнення 4 274 549,74 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» 4 274 549,74 грн., з яких:

- 3 205 529,78 грн. основного боргу за період січень 2013 року грудень 2014 року;

- 487 175,73 грн. пені за період з 20.02.2013р. по 05.05.2015р.;

- 31 376,76 грн. 3% річних за період з 20.02.2013р. по 05.05.2015р.;

- 550 467,47 грн. інфляційних нарахувань за період січень березень 2015 року включно.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, статті 22, 193, 231 Господарського кодексу України, обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу № 13-126-Б від 04 січня 2013 року в частині своєчасних та повних розрахунків за спожитий природний газ.

На підтвердження своїх вимог позивачем подано у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу № 13-126-Б від 04 січня 2013 року з додатковими угодами, акти приймання-передачі природного газу за період січень 2013 року грудень 2014 року, довідки по операціях та по сальдо за даним договором.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21 серпня 2015 року позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та її призначено до розгляду у судовому засіданні на 11 вересня 2015 року.

Розгляд справи відкладався господарським судом за правилами статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України), про що винесені відповідні ухвали суду від 11.09.2015р., від 07.10.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.10.2015р. строк вирішення спору по даній справі продовжено на 15 днів (до 02.11.2015р.)

Відповідач у жодне судове засідання не зявився та не скористався правом, наданим йому статтею 59 ГПК України, і не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову. При цьому, з огляду на інформаційний лист ВГСУ від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням АТО» (із змінами та доповненнями) про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином.

З огляду на те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

04 січня 2013 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту позивач або продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» (далі по тексту відповідач або покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-126-Б (далі по тексту Договір), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору в редакції додаткової угоди № 8 від 22 грудня 2014 року).

Відповідно до умов п. 1.2. Договору, газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

У п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 22 грудня 2014 р.) узгоджено, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року газ в обсязі до 8 414,536 тис.куб.м., у тому числі у 2013 році 3 605,234 тис.куб.м., у 2014 році до 3 143,302 тис.куб.м., у І кварталі 2015 року до 1 666,000 тис.куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п. 3.3, 3.4 договору).

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 Договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 28 квітня 2014 р.).

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 6.1. договору) (п. 7.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 31 грудня 2013 р.).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (п. 9.2. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди № 8 від 22 грудня 2014 р.).

Додатковими угодами № 1-9 вносились відповідні зміни до статей Договору: «Предмет договору», «Кількість та якість газу», «Ціна газу», тощо.

Так, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень 2013 року грудень 2014 року, підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 26 853 041,56 грн., а саме: у січні 2013 року на суму 2 571 405,02 грн.; у лютому 2013 року на суму 2 304 570,84 грн., у березні 2013 року на суму 2 478 944,28 грн.; у квітні 2013 року на суму 612 511,39 грн., у травні 2013 року на суму 159 787,22 грн., у червні 2013 року на суму 180 874,92 грн.; у липні 2013 року на суму 135 233,06 грн., у серпні 2013 року на суму 115 051,87 грн., у вересні 2013 року на суму 183 191,41 грн., у жовтні 2013 року на суму 924 441,28 грн., у листопаді 2013 року на суму 1 637 465,70 грн., у грудні 2013 року на суму 3 779 510,94 грн., у січні 2014 року на суму 2 253 224,39 грн., у лютому 2014 року на суму 2 069 650,82 грн.; у березні 2014 року на суму 1 499 738,81 грн.; у квітні 2014 року на суму 737 743,97 грн.; у травні 2014 року на суму 227 687,35 грн., у червні 2014 року на суму 176 611,46 грн., у липні 2014 року на суму 133 364,18 грн., у серпні 2014 року на суму 84 674,87 грн., у вересні 2014 року на суму 87 305,04 грн., у жовтні 2014 року на суму 392 624,10 грн., у листопаді 2014 року на суму 1 324 563,84 грн., у грудні 2014 року на суму 2 782 864,80 грн.

Між тим, згідно з довідками по операціях та по сальдо за період з 01.01.2013р. по 28.02.2015р., підписаних головним бухгалтером позивача, відповідач оплату за отриманий природний газ здійснив не в повному обсязі та з порушенням її строків, передбачених Договором, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 3 205 529,78 грн., пеню в сумі 487 175,73 грн., 3% річних в сумі 31 376,76 грн., інфляційні втрати в сумі 550 467,47 грн

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини першої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаро-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-126-Б від 04 січня 2013 року, згідно з яким, позивач зобовязався передати у власність покупцю природний газ, а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог частини першої статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у частинах першій та сьомій статті 193 ГК України.

Між тим, із вищевстановлених обставин справи випливає, що природний газ, який позивач поставив відповідачу на загальну суму 26853041,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, останнім не оплачений повністю у строк, що встановлений умовами укладеного між сторонами Договору, внаслідок чого заборгованість відповідача становить 3205529,78 грн. При цьому жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, що спростовують його наявність відповідач до суду не надав.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 3205529,78 грн., а отже і їх задоволення в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного:

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Умовами п. 7.2. договору сторони передбачили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору на купівлю-продаж природного газу № 13-126-Б від 04 січня 2013 року щодо оплати отриманого природного газу, позивачем нараховано пеню та 3% річних за період з 20.02.2013р. по 05.05.2015р., інфляційні втрати за період січень березень 2015 року включно.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що сума 3% річних становить 31 121,28 грн., а сума пені 485 677,37 грн.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення у розмірі 550 467,47 грн. за період з січня по березень 2015 року включно, господарський суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Датою виникнення заборгованості за зобовязаннями попереднього місяця за договором є 20-те число наступного місяця, а отже такий місяць є не повним. Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що обчислення інфляційних втрат здійснюється з 1-го числа місяця в якому мав здійснюватися платіж, тобто нарахування інфляції здійснюється за період, коли заборгованість ще не виникла, що є неприпустимим в силу приписів статті 625 ЦК України.

Таким чином, при визначенні початкової дати нарахування інфляційних втрат слід вважати 1-ше число місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

За здійсненим господарським судом перерахунком, з урахуванням вірно визначеного періодом нарахування інфляційних втрат, сума останніх становить 549 725,88 грн.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги, що позовні вимоги частково обґрунтовані, документально доведені і відповідачем не оспорені, вони підлягають задоволенню в обґрунтованій частині.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір стягується з винної сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» (83001, місто Донецьк, проспект Театральний, будинок № 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6; ) 3 205 529 (три мільйона двісті пять тисяч пятсот двадцять девять) грн. 78 коп. основного боргу, 485 677 (чотириста вісімдесят пять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 37 коп. пені, 31 121 (тридцять одна тисяча сто двадцять один) 28 коп. 3% річних, 549 725 (пятсот сорок девять тисяч сімсот двадцять пять) 88 грн. інфляційних втрат, 73 037 (сімдесят три тисячі тридцять сім) грн. 34 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене 02 листопада 2015р.

Суддя Л.В. Ніколаєва