ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2015 р.Справа № 916/772/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум

Товариства з обмеженою відповідальністю „Совагро

про стягнення 29 071,84 грн.,

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідачів: не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариств з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» (надалі ТОВ «Ніко-Тайс»звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранум (надалі ТОВ „Гранум), Товариства з обмеженою відповідальністю „Совагро (надалі ТОВ „Совагро) про солідарне стягнення із відповідачів трьох відсотків річних в сумі 29 071,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку ТОВ „Гранум прийнятих на себе зобовязань щодо зобовязань з оплати вартості товару, придбаного за видатковими накладними № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р., та виникненням у ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс як нового кредитора у вказаних зобовязаннях права застосовувати до вказаного відповідача передбачених ст. 625 ЦК України заходів майнової відповідальності боржника за грошовим зобовязанням, а також невиконанням ТОВ „Совагро як поручителем спірних грошових зобовязань за ТОВ „Гранум.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.05.2014р. (суддя Желєзна С.П.), яке залишено без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.03.2015р., позов задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ "Гранум" та ТОВ "Совагро" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 29 071,84 грн. 3% річних, 1827,00 грн. судового збору та 2700,00 грн. витрат, повязаних із наданням правової допомоги адвокатом.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.07.2015р. рішення господарського суду Одеської області від 05.05.2014 (суддя Желєзна С.П.) та Постанову Одеського апеляційного господарсько суду від 11.03.2015 у справі № 916/772/14 скасовано та справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

На підставі Розпорядження керівника апарату суду від 18.08.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 916/772/14 розподілено до розгляду судді Власовій С.Г.

Увалою суду від 18.08.2015р. справу № 916/772/14 прийнято до провадження суддею Власовою С.Г. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

04.09.2015р. за вх.№ 2-4845/15 позивач звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням про припинення провадження у справі у звязку з погашенням заборгованості, яка є предметом позову у даній справі відповідно до банківської виписки від 19.08.2015р.

Тією ж датою, за вх.№ 21989/15, 09.09.2015р. за вх.№ 22356/15 позивач звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача.

10.09.2015р. за вх.№ 22398/15 господарський суд Одеської області одержав письмові пояснення, у відповідності до яких відповідач ТОВ „Гранум просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю з наступних підстав. Відповідач вважає, що ТОВ „Ніко-тайс не є належним кредитором у даній справі на підставі угоди № К-88-ТА від 26.01.2011р. (відступлення права вимоги від ТОВ „Тридента Агро до ФОП „ОСОБА_1М.). у звязку з тим, що в ході виконавчого провадження (по виконанню наказу від 03.11.2010р. по справі № 9/131) не може бути змінено сторону виконавчого провадження виконавцем, а тільки судом у судовому порядку. Крім того, до таких вимог необхідно застосувати строк позовної давності та обмежити період, за який Позивачем вимагається стягнення - 26.09.2013р. Крім того, на думку відповідача позивач має право на стягнення 3 % річних за період з 06.03.2011р. по 26.09.2013р. з урахуванням часткового зменшення заборгованості у період з 21.08. 2013р. по 26.09.2013р. та ін.

05.10.2015р. за вх. № 2-5427/15 позивач вдруге звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням про припинення провадження у справі у звязку з погашенням заборгованості, яка є предметом позову у даній справі.

05.10.2015р. за вх. №24660/15 позивач звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача.

13.10.2015р. за вх. № 25490/15 господарський суд Одеської області одержав письмові пояснення, у відповідності до яких відповідач ТОВ „Гранум просить суд припинити провадження у справі та єдиною підставою для припинення провадження вбачає відмову позивача від позову.

Строк вирішення спору по справі продовжено на 15 днів у звязку з задоволенням відповідного клопотання представника відповідача ТОВ „Гранум, про що винесено відповідну ухвалу суду від 19.10.2015р.

Позивач просить суд припинити провадження у справі у звязку з погашенням заборгованості.

Відповідач ТОВ „Гранум просить суд припинити провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову.

Відповідач ТОВ „Соварго у судові засідання не зявився та витребуваних доказів не надав. Ухвали суду, які надіслані на юридичну адресу відповідача повернуті до суду органами звязку з відміткою про вибуття адресата/ фірма не зареєстрована.

У судовому засіданні від 29.10.2015р. за відсутністю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

На підставі видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. товариство з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро (далі по тексту ТОВ „Тридента Агро) було передано на користь ТОВ „Гранум товар загальною вартістю 172 489,81 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26 листопада 2009 року у справі № 9/131, у задоволені позовних вимог ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» до ТОВ «ГРАНУМ» про стягнення заборгованості в розмірі 303438,87 грн. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі № 9/131, апеляційну скаргу ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» залишено без задоволення, рішення і господарського суду Донецької області від 26 листопада 2009 року у справі № 9/131 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 вересня 2010 року справі № 9/131, касаційну скаргу ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі №9/131 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі № 9/131 скасовано. Прийнято нове рішення, відповідно до якого підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАНУМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» основного боргу у сумі 172 484,81 грн., 3%-річних в сумі 8 371,55 грн. та інфляційні витрати в сумі 59 979,27 грн., які нараховані за період із 20.11.2006 року по 14.07.2008 року (на підставі позовної заяви вих. №1115 від 14.07.2008 року), та 6 063,69 грн. судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт порушення з боку ТОВ „Гранум зобовязань щодо здійснення оплати вартості товару, придбаного у ТОВ „Тридента Агро за видатковими накладними № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р., в сумі 172 484,81 грн., є преюдиціальним та не потребує доведення при вирішенні даної справи господарським судом.

У зв'язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «ГРАНУМ» взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «СОВАГРО» та ТОВ «ГРАНУМ» суми 3% річних за період із 15.07.2008 р. по 03.03.2014 р. в сумі 29 071, 84 грн. на підставі видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006 року, № РН-СЛ00682 від 10.11.2006 року, Угоди № 57/04-13 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 29 квітня 2013 року та на підставі договору поруки №03-02-2014-10 від 03 лютого 2014 року. Розрахунок заборгованості перевірено господарським судом та встановлено його відповідність обставинам справи.

Водночас, 26.01.2011р. між ТОВ „Тридента Агро (Первісний кредитор) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, далі по тексту рішення СПД ОСОБА_1, (Новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобовязанні № К-88-ТА, у відповідності до умов якої Первісний кредитор відступає Новому кредиторові право вимоги виконання з боку ТОВ „Гранум (), що іменується в подальшому „Боржник, зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі видаткової накладної № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та видаткової накладної № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р., у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Божником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару. За цією угодою Новий кредитор одержав право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі 3% річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. Вартість зобовязання, що було відступлене за даною угодою, станом на дату її укладення становило 59 987,78 грн. та складалось із суми нарахованих збитків від інфляції в розмірі 46 743,38 грн. та трьох відсотків річних в сумі 13 244,40 грн.

На виконання вказаної угоди, 26.01.2011р. ТОВ „Тридента Агро передало, а СПД ОСОБА_1 прийняв документи для підтвердження переходу права вимоги відносно боржника ТОВ „Гранум, про що було складено відповідний акт приймання-передачі. Крім того, в порядку ст. 517 ЦК України СПД ОСОБА_1 21.10.2013р. було надіслано на адресу ТОВ „Гранум повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні у звязку із укладенням вищезазначеної угоди, що підтверджується відповідним описом вкладення та квитанцією про прийняття плати за надання поштових послуг.

Згодом, 29.01.2013р. між СПД ОСОБА_1 (Первісний кредитор) та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс (Новий кредитор) було укладено угоду про зміну кредитора у зобовязанні № 57/04-13, у відповідності до умов якої Первісний кредитор відступив Новому кредитору право вимоги виконання ТОВ „Гранум (), що іменується в подальшому „Боржник, зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. та згідно з угодою № К-88-ТА про заміну кредитора у зобовязанні від 26.01.2011р. у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Божником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно вищезазначених видаткових накладних. За цією угодою Новий кредитор одержав право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі 3% річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно видаткових накладних № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. Вартість зобовязання, що було відступлене за даною угодою, станом на дату її укладення становило 84 397,11 грн. та складалось із суми нарахованих збитків від інфляції в розмірі 59 507,26 грн. та трьох відсотків річних в сумі 24 889,85 грн.

На виконання вказаної угоди, 29.04.2011р. СПД ОСОБА_1 передав, а ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс прийняло документи для підтвердження переходу права вимоги відносно боржника ТОВ „Гранум, про що було складено відповідний акт приймання-передачі. Крім того, в порядку ст. 517 ЦК України СПД ОСОБА_1 21.10.2013р. було надіслано на адресу ТОВ „Гранум повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні у звязку із укладенням вищезазначеної угоди, що підтверджується відповідним описом вкладення та квитанцією про прийняття плати за надання поштових послуг.

З огляду на укладення між ТОВ „Тридента Агро, СПД ОСОБА_1 та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс вищезазначених угод про відступлення права вимоги, в результаті чого ТОВ „Тридента Агро відступило до СПД ОСОБА_1, а останній відступив на користь ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс власне право вимоги щодо стягнення з ТОВ „Гранум трьох відскоків річних, нарахованих у звязку із невиконанням відповідачем ТОВ „Гранум власних зобовязань щодо оплати вартості придбаного за видатковими накладними № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. товару вартістю 172 484,81 грн., про що названий відповідач був повідомлений належним чином, а також враховуючи встановлення судом під час розгляду даної справи правомірності нарахування ТОВ „Гранум до сплати в порядку ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних в сумі 29 071,84 грн. за порушення останнім вищезазначених грошових зобовязань, суд дійшов висновку, що позивачем в установленому законом порядку було набуто право вимоги щодо стягнення із ТОВ „Гранум трьох відсотків річних в сумі 29 071,84 грн.

Крім того, 03.02.2014р. між ТОВ Компанія Ніко-Тайс (Кредитор) та ТОВ Совагро (Поручитель) було укладено договір поруки № 03-02-2014-10, у відповідності до умов якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання обовязку ТОВ Гранум (), ( Боржник), щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3% річних у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу та угоди, що передбачені даним договором. Під основним договором в цьому договорі розуміють угоду № 57/04-13 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 29.04.2013р., укладену на підставі видаткової накладної № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та видаткової накладної № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних в сумі 30 000 грн. 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, шляхом вручення 20.02.2014р. директору ТОВ „Совагро" листа від 17.02.2014р. за вих. № 17-10/02 позивач висунув вказаному відповідачу вимогу про виконання грошових зобов'язань за ТОВ Гранум щодо сплати трьох відсотків річних в межах ліміту відповідальності поручителя в сумі 29 071,84 грн., які забезпечені порукою ТОВ Совагро за умовами відповідного договору, які не були виконані.

Окрім того, з матеріалів даної справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.08.2013р. по справі № 9/131 здійснено заміну Товариства з обмеженою відповідальністю „Триденна Агро на Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс у виконавчому провадженні щодо виконання наказу господарського суду Донецької області, виданого за рішенням господарського суду Донецької області від 03.11.2010р. №9/131.

Враховуючи викладене, Позивач звернувся до господарського суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів суми 3% річних за період із 15.07.2008 р. по 03.03.2014 р. в сумі 29 071, 84 грн. у звязку з невиконанням своїх зобовязань.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено вище, Постановою Вищого господарського суду України від 16 вересня 2010 року справі № 9/131, касаційну скаргу ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі №9/131 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25 травня 2010 року у справі № 9/131 скасовано. Прийнято нове рішення, відповідно до якого підлягає стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю ГРАНУМ» (84180, Донецька область, Слов'янський район, м. Миколаївка, вул. Щорса, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28 А; ) основного боргу у сумі 172 484,81 грн., 3%-річних в сумі 8 371,55 грн. та інфляційні витрати в сумі 59 979,27 грн., які нараховані за період із 20.11.2006 року по 14.07.2008 року (на підставі позовної заяви вих. №1115 від 14.07.2008 року), та 6 063,69 грн. судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 512 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст.ст. 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

26.01.2011р. між ТОВ „Тридента Агро (Первісний кредитор) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, далі по тексту рішення СПД ОСОБА_1, (Новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобовязанні № К-88-ТА.

В подальшому, 29.01.2013р. між СПД ОСОБА_1 (Первісний кредитор) та ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс (Новий кредитор) було укладено угоду про зміну кредитора у зобовязанні № 57/04-13, про що викладено вище.

Водночас, 03.02.2014р. між ТОВ Компанія Ніко-Тайс та ТОВ Совагро було укладено договір поруки № 03-02-2014-10, у відповідності до умов якого Поручитель поручився перед Позивачем за виконання обовязку ТОВ Гранум щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру 3% річних у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу та угоди, що передбачені даним договором. Під основним договором в цьому договорі розуміють угоду № 57/04-13 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 29.04.2013р., укладену на підставі видаткової накладної № РН-СЛ00681 від 01.11.2006р. та видаткової накладної № РН-СЛ00682 від 10.11.2006р. Відповідальність ТОВ „Соварго перед Позивачем обмежується сплатою розміру 3% річних в сумі 30 000 грн. 00 коп.

В силу приписів ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В свою чергу, згідно зі ст.ст. 541, 543 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо солідарного стягнення з ТОВ Гранум та ТОВ „Совагро" трьох відсотків річних в сумі 29 071,84 грн. на користь ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс.

Проте, в ході розгляду даної справи ТОВ „Гранум заявлено про сплив строку позовної давності у звязку з чим господарський суд дійшов наступних висновків.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно зі ст. 257 кодексу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 260, 261 Цивільного кодексу України).

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності ( ст. 262 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 5.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу); так само у разі спливу позовної давності за вимогою про повернення безпідставно набутого майна (статті 1212, 1213 ЦК України) спливає й позовна давність за вимогою про відшкодування доходів від такого майна (стаття 1214 названого Кодексу).

Отже, дослідивши матеріали справи, господарським судом встановлено, що 17.09.2010р. почався перебіг строку позовної давності та у звязку з застосуванням до спірних правовідносинн строку загальної позовної давності (3 роки) такий строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив 17.09.2013р.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати в т.ч. часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Отже, погашення боргу згідно наказу суду від 03.11.2010р. по справі №9/131 від 10.01.2014р. в сумі 10 224,46 грн., 30.04.2014р. в сумі 122 093,54 грн. та 05.05.2014р. в сумі 61 539,39 грн., а також звернення позивача до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум" по справі № 911/2392/14 (рішення винесено 13.08.2014р.) не свідчить про переривання строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові у відповідності до п. 4 ст 267 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс у задоволенні позову.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 листопада 2015р.

Суддя С.Г. Власова