РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/2140/15-г

За позовомСпільного українсько - французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа - Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю
До Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЄлитСтрой"

Простягнення 672 361,39 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Певнова А.М., за довіреністю;

Від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЄлитСтрой" про стягнення 42 619,00 доларів США (що станом на день підписання позову 15.01.2015р. за офіційним курсом Національного банку України складає 672 361,39 грн.)

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару за договором купівлі-продажу №14/10-14 від 14.10.2014р.

22.10.2015р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просив суд стягнути з Відповідача 42 619,00 доларів США (що станом на день 20.10.2015р., за офіційним курсом Національного банку України у розмірі 2161,75 грн. за 100 доларів США складає 921 316,23 грн.)

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Суд розцінює вказану заяву про уточнення позовних вимог, як заяву про збільшення розміру гривневого еквіваленту, розрахованого по курсу Національного банку України станом на 20.10.2015р.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, відтак, має місце нова ціна позову, виходячи з приписів ст. 55 ГПК України.

Судом було вчинено дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, а саме було направлено до господарського суду міста Мінська судове доручення про вручення документів.

06.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від господарського суду міста Мінська надійшла ухвала від 25.04.2015 року про вручення Іноземному товариству з обмеженою відповідальністю "ОсноваЄлитСтрой" ухвали Господарського суду міста Києва від 06.02.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 22.10.2015 року представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2014 року між Спільним українсько-французьким підприємством з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - Продавець) Іноземним товариством з обмеженою відповідальністю «ОсноваЄлитСтрой» (надалі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу товару №14/10-14 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю товар в асортименті та в кількості встановленим Договором, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується оплатити визначену цим Договором грошову суму та прийняти Товар.

Відповідно до п. 1.2. Договору назва, загальна кількість Товару, одиниці виміру Товару та ціна одиниці виміру Товару визначаються Сторонами у Специфікаціях, що є додатком №1 до цього Договору (надалі - Специфікація).

Ціна товару за п. 2.1 Договору встановлюється в доларах США, включає вартість товару, витрати на страхування, та його транспортуванні до місця призначення и складам 68 773,00 доларів США.

Відповідно до п. 3.1.2 Продавець зобов'язаний забезпечити відвантаження та доставку товару по адресу Покупця чи іншого вантажоодержувача вказаного Покупцем протягом тридцяти днів з моменту повної оплати вартості товару.

Згідно п. 4.1 Покупець зобов'язується оплатити Продавцю повну вартість товару в наступному порядку:

-50% протягом 5 днів після поставки товару Покупцю.

-50% протягом 60 днів після поставки товару Покупцю.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що поставка була здійснена Продавцем 31.10.2014 року, що підтверджується вантажно-митною декларацією згідно форми МД-2, яка міститься в матеріалах справи.

На виконання умов договору Покупцем частково оплачено товар на суму 26 154,00 доларів США, що підтверджується довідками банку.

Отже, станом на час розгляду справи заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 42 619,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 20.10.2015р. (2161,75 грн. за 100 доларів США) складає 921 316,23 грн.

Факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором №14/10-14 від 14.10.2014р. в розмірі 42 619,00 доларів США (по курсу станом на 20.10.2015р. складає 921 316,23 грн.) суду доведений та документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

Відповідно до статті 129 Господарського кодексу України іноземці та особи без громадянства при здійсненні господарської діяльності в Україні користуються такими самими правами і мають такі самі обов'язки, як і громадяни України, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами. Іноземні юридичні особи при здійсненні господарської діяльності в Україні мають такий самий статус, як і юридичні особи України, з особливостями, передбаченими цим Кодексом, іншими законами, а також міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім того, пунктом першим частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

17.10.2014 року між сторонами укладено додаткова угода №2 згідно якої всі спори, протиріччя та вимоги, що виникають по даному Договору або в зв'язку з ним, в тому числі ті, що стосуються його виконання, порушення, припинення чи недійсності підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва у відповідності до законодавства України.

Згідно з пунктом другим статті 4 Угоди "Про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" (дата підписання Україною: 20.03.1992; дата ратифікації: 19.12.1992; дата набуття чинності для України: 19.12.1992) компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду. При наявності такої угоди суд іншої держави - учасниці Співдружності припиняє виробництво у справі за заявою відповідача, якщо така заява зроблена до прийняття рішення у справі.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору купівлі-продажу, не здійснив повну оплату вартості поставленого товару, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 42 619,00 доларів США (по курсу станом на 20.10.2015р. складає 921 316,23 грн.) - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЄлитСтрой" (Республіка Білорусь, 220113, м. Мінськ, вул. Мележа, д.1, Код 00) на користь Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 17, ідентифікаційний код 20057315) заборгованість у розмірі 42 619 (сорок дві тисяч шістсот дев'ятнадцять) доларів США, що станом на 20.10.2015р. за офіційним курсом Національного банку України становить 921 316 ( тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 74 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.11.2015р.

Суддя І.І.Борисенко