ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Справа № 915/1487/15

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України /пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135/ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) /вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020/

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, 54046/

про стягнення 5659,09 грн.

Суддя Бездоля Д.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 01.09.2015 № 4702

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього основного боргу в сумі 3752,26 грн., 3% річних в сумі 51,82 грн., пені в сумі 774,75 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 1080,26 грн.

Заявлений позов позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобовязань зі сплати орендної плати за договором від 01.01.2014 № 84-П-МИФ-14, укладеним між сторонами.

Ухвалою суду від 21.08.2015 провадження у справи було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 14.09.2015 о 15 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 14.09.2015 розгляд справи був відкладений на 01.10.2015 о 14 год. 30 хв. у зв'язку з неподанням сторонами усіх витребуваних судом доказів по справі.

Ухвалою суду від 01.10.2015 розгляд справи був відкладений на 19.10.2015 о 17 год. 30 хв. за клопотанням позивача у звязку з неподанням сторонами усіх витребуваних судом доказів по справі.

Відповідач свого представника в судове засідання 19.10.2015 знову не направив, вимоги ухвал суду від 21.08.2015, від 14.09.2015 та від 01.10.2015 не виконав, відзиву на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, згідно з ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між сторонами був укладений договір оренди № 84/П-МИФ-14 (далі договір), за яким позивач зобовязався передати, а відповідач, в свою чергу, прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально визначене державне рухоме майно у кількості 49 одиниць (24 найменувань), як обєкт в цілому, що обліковується на окремому балансі МФ ДП АМПУ (адміністрація Миколаївського МП) (надалі - майно) (Додаток № 1, який є невідємною частиною договору).

Відповідно до п. 2.1. договору відповідач вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього договору, але не раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.6. та 3.9. договору:

- орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) (надалі методика), за ставкою 10% від вартості майна, зазначеної в п. 1.1. цього договору і становить згідно з розрахунком (додаток № 3, який є невідємною частиною договору) без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2014 року 655,98 грн.;

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України;

- розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць;

- орендна плата перераховується відповідачем на поточний рахунок позивачу до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого позивачем до 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць;

- у разі припинення (розірвання) договору оренди відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє відповідача від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції.

Відповідно до п. 5.2. договору відповідач зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих позивачем. На вимогу позивача проводити звіряння розрахунків по орендних платежах та оформлювати відповідні акти звіряння.

Згідно з п. 9.3. договору відповідач несе відповідальність за прострочення оплати орендної плати (п. 3.6., п. 5.2. договору) та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом 2-х років 11 місяців, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

На виконання умов договору, 01.09.2014 позивач передав відповідачу в оренду обумовлене договором майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.09.2014, поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

За період з грудня 2014 року по березень 2015 року (включно) сума належної до сплати відповідачем позивачу орендної плати за договором становить 3805,59 грн., що підтверджується рахунками на оплату, поясненнями, розрахунками позивача та не заперечується відповідачем.

Проте відповідач сплатив позивачу як орендну плату за вказаний період користування майном лише 53,33 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 27.04.2015 № 411, поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

31.03.2015 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, згідно з якою сторони домовилися вважати договір від 01.09.2014 № 84-П-МИФ-14 розірваним з дати підписання цієї додаткової угоди, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

31.03.2015 відповідач повернув позивачу обумовлене договором майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 31.03.2015, поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.

Таким чином, станом на час вирішення даного спору сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором за період грудень 2014 року - березень 2015 року (включно) становить 3752,26 грн., що підтверджується позивачем та жодним чином не спростовується відповідачем.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом станом на час вирішення даного спору сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором за період з грудня 2014 року по березень 2015 року (включно) становить 3752,26 грн., а тому позов позивача в цій частині підлягає повному задоволенню господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено судом у п. 9.3. договору сторони узгодили, що відповідач несе відповідальність за прострочення оплати орендної плати та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення включаючи день оплати.

Господарським судом встановлено, що у розрахунку пені, який був доданий позивачем до позовної заяви, був застосований невірний період розрахунку, без врахування ч. 6 ст. 232 ГК України. 15.10.2015 позивач подав суду інший розрахунок пені на суму 643,97 грн., перевіривши який суд встановив вірність його розрахунку.

Враховуючи те, що позивач не зменшив розмір позовних вимог стягненню з відповідача підлягає пеня, нарахована по 12.06.2015, по 12.07.2015, по 12.08.2015 на суму боргу за кожний місяць оренди окремо, в сумі 643,97 грн., а тому позов позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню господарським судом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За цих підстав, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих по 14.08.2015, в сумі 51,82 грн. та інфляційних нарахувань, нарахованих по липень 2015 року (включно), в сумі 1080,26 грн. підлягає повному задоволенню судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач жодним чином не спростував обставини, доведені суду позивачем.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54046, номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, код 38727770) в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020, код 38728444) 3752 (три тисячі сімсот пятдесят дві) грн. 26 коп. основного боргу, 643 (шістсот сорок три) грн. 97 коп. пені, 51 (пятдесят одна) грн. 82 коп. 3% річних, 1080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 26 коп. інфляційних нарахувань та 1784 (одна тисяча сімсот вісімдесят чотири) грн. 78 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26.10.2015.

Суддя Д.О.Бездоля