ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.10.2015 Справа № 907/813/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом Хустської міської ради, м. Хуст

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Хуст

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3, довіреність від 26.01.2015 №151/02-12;

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ :

Позивач, Хустська міська рада, м. Хуст, звернувся з позовом до суду до відповідача, ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Хуст, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Вказує на те, що зважаючи на закінчення 30.04.2015 строку дії договору сервітутного землекористування земельною ділянкою по вул. Карпатської Січі, б/н у м. Хуст загальною площею 25,00 м2, вважає вказану земельну ділянку самовільно зайнятою відповідачем, з огляду на що, вимагає її звільнення.

У ході судового розгляду справи по суті представник позивача у підтвердження позовних вимог надала суду акт обстеження спірної земельної ділянки Державною інспекцією сільського господарства від 15.09.2015 № 16. Просить позов задоволити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзив на позов не надіслав, тому суд розглядає справу відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представника позивача,

суд встановив:

Між Хустською міською радою (позивач у справі, власник за договором) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач у справі, землекористувач за договором) укладено договір про сервітутне землекористування від 30.04.2013 №б/н (далі - договір).

Відповідно до умов договору, власник на підставі ст. 99 Земельного кодексу, рішення №163 IV сесії Хустської міської ради VI скликання від 04.02.2011 та Положення про порядок визначення плати за земельний сервітут встановив сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельну ділянку площею 25,00 м2, яка знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. Карпатської Січі, б/н терміном до 29.04.2014 (п.п.1.1-1.2, 2.1 договору).

Згідно з п. 2.3 договору після закінчення терміну договору землекористувач має переважне право на поновлення договору на новий термін з обовязковим письмовим повідомленням про таке бажання за два місяці до закінчення терміну дії договору другу сторону.

Пунктами 8.1-8.2 договору сторонами узгоджено, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання, при цьому підставою припинення договору є в т.ч. сплив строку, на який було встановлено сервітут.

Тридцяте квітня 2014 між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду про поновлення договору сервітутного землекористування від 30.04.2013 №СР-009 за № СР-009-03, якою строк дії вказаного договору продовжено до 30.04.2015.

На виконання умов договору позивач 26.03.2015, 08.04.2015, 18.05.2015 звертався до відповідача з листами №№ 657/02-16, 778/02-16, 1016/02-17 та вимогою звільнити займану земельну ділянку після припинення дії договору, оскільки термін його дії надалі продовжуватись не буде (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення міститься у матеріалах справи). Однак, відповідач на зазначене належним чином не відреагував, тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області проведено обстеження спірної земельної ділянки, та встановлено, що така використовується відповідачем з порушенням норм земельного законодавства, без правовстановлюючих документів, чим порушено вимоги ст.ст. 125, 126 та п. „б ст. 211 Земельного кодексу України, про що складено Акт перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства від 15.09.2015 № 608 (1003).

Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Дія земельного сервітуту відповідно до ст. 102 Земельного кодексу України підлягає припиненню у випадках, зокрема закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут.

Згідно зі статтею 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено поняття "самовільне зайняття земельної ділянки" - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, необхідною умовою для кваліфікації дії як самовільного зайняття є відсутність правочину щодо такої земельної ділянки.

Водночас, у матеріалах справи відсутні, а також відповідачем не подано в порядку ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України жодних документів, які б посвідчували право власності або право користування спірною земельною ділянкою, крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів звернення до Хустської міської ради з метою оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку чи продовження строку дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може відбуватись у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 211 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Оскільки власником земельної ділянки площею 25,00 м2, яка знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. Карпатської Січі, б/н, є територіальна громада, від імені якої діє Хустська міська рада, а також зважаючи на те, що відповідач використовує спірну земельну ділянку без наявності відповідних правовстановлюючих документів, зайняття спірної земельної ділянки є самовільним та тягне за собою наслідки, визначені статтею 212 Земельного кодексу України.

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач займає спірну земельну ділянку самовільно, що є підставою для задоволення вимог про звільнення спірної земельної ділянки, повернення її позивачеві, привівши у придатний для користування стан.

Отже, виходячи з наведених вище обставин справи і норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов Хустської міської ради є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодекс України судовий збір у розмірі 1218,00 грн. слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_2 (90400, м. Хуст, вул. Пирогова, буд. 14, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по вул. Карпатської Січі, б/н, м. Хуст Закарпатської області загальною площею 25,00 м2 та повернути її Хустській міській раді (90400, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, код ЄРРПОУ 34005221) привівши її у попередній стан, придатний для використання, шляхом демонтажу малої архітектурної форми за власний рахунок.

3. Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (90400, м. Хуст, вул. Пирогова, буд. 14, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Хустської міської ради (90400, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, код ЄРРПОУ 34005221) суму 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.10.2015.

Суддя Л. М. Якимчук