РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/20198/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»
до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 43873,50 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаКружільний С.О. - представник
від відповідача не з'явився
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» страхового відшкодування у розмірі 31955,11 грн, інфляційних втрат у розмірі 5424,07 грн та 3% річних у розмірі 333,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті ДТП, що сталася 04.11.2014 було пошкоджено належний позивачу автомобіль ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим позивачу завдано шкоди. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9527384, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 5424,07 грн інфляційних втрат та 333,56 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/20198/15, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, та призначено розгляд справи на 23.09.2015.

22.09.2015 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 31955,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 5424,07 грн, 3% річних у розмірі 496,04 грн та пеню у розмірі 9597,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято судом до розгляду та відкладено розгляд справи на 06.10.2015.

В судовому засіданні 06.10.2015 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 29955,11 грн, інфляційні втрати у розмірі 4456,68 грн, 3% річних у розмірі 465,33 грн та пеню у розмірі 8996,38 грн.

Заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає положенням ст.22 Господарського процесуального кодексу України, а тому приймається судом до розгляду.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав.

Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №681.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

Третя особа повноважних представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2014 о 14 год. 15 хв. на автодорозі Київ-Ковель Яготин сталася сталась ДТП за участю транспортного засобу ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, та транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, виїжджаючи на регульоване перехрестя на червоний сигнал світлофора, не надав перевагу у русі автомобілю ЗАЗ VIDA, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого відбулося зіткнення наведених транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19.11.2014 у справі №3/367/1735/2014, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9527384.

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних, наданою Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду, договором (полісом) № АС/9527384 передбачено, що франшиза становить 1000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як свідчать матеріали справи, 06.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою (повідомленням) про дорожньо-транспортну пригоду, а 13.01.2015 подав заяву про страхове відшкодування.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Листом №2026 від 03.03.2015 відповідач повідомив позивача про те, що за наслідками настання відповідної страхової події ним прийнято рішення про виплату на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 31955,11 грн; франшиза за полісом становить 1000,00 грн.

В подальшому, листом №3854 від 22.04.2015 відповідач повідомив про перегляд раніше прийнятого рішення та вказав, що у зв'язку із вирахуванням із суми збитку суми податку на додану вартість вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 27414,57 грн (що з урахуванням франшизи за полісом становить 26414,57 грн).

20.07.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій вимагав виплатити суму страхового відшкодування згідно прийнятого відповідачем рішення.

У відповідь на претензію відповідач листом №5631 від 14.07.2015 визнав існування перед позивачем заборгованості у розмірі 26414,57 грн та зобов'язався у найближчий час перерахувати відповідну суму коштів.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що сторонами узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 27414,57 грн (що з урахуванням франшизи за полісом становить 26414,57 грн).

При цьому, суд відзначає, що відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, наведені положення законодавства прямо передбачають відшкодування винною особою податку на додану вартість за наявністю таких обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) реєстрація виконавця робіт з ремонту автомобіля як платника податку на додану вартість (Лист від 19.07.2011 Верхового Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування»).

Оскільки фактичний ремонт пошкодженого транспортного засобу станом на момент розгляду справи здійснено не було, відповідачем правомірно зменшено суму відшкодування на суму ПДВ.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем свого зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування у встановлений законодавством строк (не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування) належним чином виконано не було, а 23.04.2015 було перераховано позивачу лише частину суми страхового відшкодування - у розмірі 1000,00 грн.

Доказів перерахування на рахунок позивача решти суми відшкодування - у розмірі 25414,57 грн відповідачем не надано, наявності заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 25414,57 грн. Решта заявленої відповідачем суми основної заборгованості є безпідставними з огляду на правомірне зменшення відповідачем суми страхового відшкодування на суму ПДВ.

Стосовно вимог про стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат суд відзначає таке.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем у визначений законодавством строк (не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 13.04.2015 включно) свої зобов'язання із виплати позивачу суми страхового не виконав, у зв'язку із чим з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Однак, суд здійснює перерахунок заявлених до стягнення сум, так як, по-перше, позивачем безпідставно нараховувалась пеня, 3% річних та інфляційні втрати на суму, яка становить розмір ПДВ. По-друге, оскільки прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача мало місце з 14.04.2015, то підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 19.03.2015 по 13.04.2015 відсутні.

За здійсненим судом перерахунком, в межах визначеного позивачем періоду нарахування та з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати суми заборгованості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 6570,31 грн (за період з 14.04.2015 по 19.09.2015), 3% річних у розмірі 341,23 грн (за період з 14.04.2015 по 23.09.2015) та інфляційні втрати у розмірі 4456,68 грн (за період з 14.04.2015 по 23.09.2015 в межах заявленого позивачем розміру).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м.Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145, ідентифікаційний код 23734213) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко» (03039, м.Київ, проспект Науки, будинок 8, ідентифікаційний код 32104254) суму страхового відшкодування у розмірі 25414 (двадцять п'ять тисяч чотириста чотирнадцять) грн 57 коп., пеню у розмірі 6570 (шість тисяч п'ятсот сімдесят) грн 31 коп., 3% річних у розмірі 341(триста сорок одна) грн 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 4456 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят шість) грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 1531 (одна тисяча п'ятсот тридцять одна) грн 57 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

3.В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.10.2015

Суддя Ю.М. Смирнова