ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. Справа № 911/3307/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО УКРАЇНА»,

08322, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Аграрний Святовіт»,

08335, Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Центральна, 3-А

про стягнення 56441,72 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 12.05.2015 № 45);

відповідача - не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМАКО УКРАЇНА» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Аграрний Святовіт» (далі-відповідач) про стягнення 56441,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобовязань за договором поставки від 23.09.2014 № 9933/342325 та угоди про відшкодування витрат на усунення недоліків товару від 10.12.2014.

Ухвалою суду від 03.08.2015 порушено провадження у справі №911/3307/15 та призначено її до розгляду.

Ухвалами суду від 25.08.2015, від 15.09.2015, від 29.09.2015 розгляд справи відкладався, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 29.09.2015, на підставі клопотання позивача, продовжено строк розгляду спору у справі №911/3307/15, відповідно до частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

У судових засіданнях 25.08.2015, 15.09.2015, 29.09.2015, 08.10.2015 представником позивача надано документи, витребувані судом та підтримано позовні вимоги повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві; представник відповідача у судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать відбитки штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 03.08.2015, від 25.08.2015, від 15.09.2015, від 29.09.2015 про направлення їх копій на адресу відповідача. Поштові відправлення, що направлялись судом відповідачу, повернуті Українським державним підприємством поштового звязку «Укрпошта» з відміткою «за закінченням терміну зберігання». При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При цьому, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі, якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством звязку, зокрема, з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

Вимоги ухвал суду від 03.08.2015, від 25.08.2015, від 15.09.2015, від 29.09.2015 відповідач не виконав, витребувані документи та відзив на позов суду не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.10.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі-покупець) та відповідачем (далі-постачальник) укладено договір поставки від 23.09.2014 (далі-Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого, постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: зерно соняшнику урожаю 2014 року (далі-товар), в кількості, у строки і на умовах, передбачених у Договорі.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що постачальник може здійснювати поставку товару в повному обємі або партіями, за згодою покупця, за свій рахунок, автомобільним транспортом на ТОВ «Катеринопільський елеватор», зернові склади: філії ПАТ «Зернопродукт МХП» Ямпільський елеватор». Вантажоотримувачем товару є ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Сторонами погоджено, що, якщо під час поставки товару буде встановлено, що він не відповідає якісним характеристикам, зазначеним в розділі 6 договору, покупець має право відмовитись від отримання товару або вимагати зниження його ціни. Крім цього, якщо покупець прийняв товар, який не відповідає якісним характеристикам, зазначеним в розділі 6 договору, та поніс витрати, повязані з оплатою послуг елеватора з приймання, сушіння, очищення, доробки та проведення необхідних аналізів та експертиз товару, доставки товару на елеватор тощо, постачальник зобовязаний відшкодувати покупцю вартість наданих послуг елеватора, перевізника, експедитора протягом 5 банківських днів з моменту направлення покупцем відповідної вимоги постачальнику (пункт 2.8 Договору).

Так, сторонами укладено угоду про відшкодування витрат на усунення недоліків товару від 10.12.2014, відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якої, постачальник визнає, що, у період з 12.10.2014 по 14.10.2014, в рамках виконання договору поставки від 23.09.2014 № 9933/342325, постачальник передав покупцеві 53,42 тон зерна насіння соняшнику урожаю 2014 неналежної якості, оскільки якісні показники товару на момент поставки не відповідали вимогам пункту 6.1 Договору. Внаслідок поставки товару неналежної якості, покупець поніс витрати з доробки товару до показників якості, визначених сторонами у пункті 6.1 Договору. Крім того, доставка зерна на елеватор здійснювалась самостійно покупцем, а не постачальником, у звязку з чим, покупець поніс витрати на оплату транспортних послуг по поставці товару на елеватор - ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Сторонами визначено, що загальний розмір відшкодування витрат, понесених покупцем внаслідок неналежного виконання постачальником умов договору поставки від 23.09.2014 № 9933/342325, включаючи ПДВ, становить 39868,06 грн. Постачальник зобовязується відшкодувати покупцю суму понесених витрат шляхом перерахування коштів у розмірі 39868,06 грн. на банківський рахунок покупця, потягом 5 банківських днів, з дати підписання сторонами акту погодження суми витрат.

Сторонами підписано акт погодження суми витрат від 31.12.2014, згідно з яким постачальник погоджується, що внаслідок неналежного виконання ним умов договору поставки від 23.09.2014 № 9933/342325, загальний розмір відшкодування витрат, понесених покупцем за послуги елеватора (приймання, очистка, сушка) та транспортні послуги з доставки товару на елеватор, включаючи ПДВ, становить 39868,06 грн. Постачальник повністю визнає суму понесених покупцем витрат та не заперечує проти її оплати.

Проте, в порушення умов Договору та угоди, що укладена у межах правовідносин сторін за Договором, відповідач, у строки, що визначні угодою, не сплатив позивачу суму понесених витрат у розмірі 39868,06 грн.

Згідно з статтею 173 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України, визначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, в порушення умов договору поставки від 23.09.2014 № 9933/342325, поставлено позивачу товар неналежної якості та, в порушення умов Договору та угоди від 10.12.2014, у строки, визначені угодою, не сплачено позивачу суму понесених витрат у розмірі 39868,06 грн.

При цьому, матеріали справи не містять клопотань відповідача про проведення судової експертизи на предмет відповідності якості товару вимогам ДСТУ 7011-2009, що встановлює вимоги до якості товару за Договором чи іншим шляхом не заперечені ці обставини, крім того, вони визнані укладанням відповідної угоди про відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Отже, на час розгляду спору в господарському суді, відповідачем не заперечений факт поставки товару неналежної якості та не надано суду доказів відшкодування витрат на усунення недоліків товару, відтак, на підставі частини 2 статті 678 Цивільного кодексу України, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 39868,06 грн. підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, заявляє до стягнення 15987,10 грн. інфляційних втрат та 586,56 грн. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розмірів інфляційних втрат та 3 % річних і зясував, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає обставинам справи, а тому підлягає задоволенню у розмірі 15987,10 грн., натомість, судом проведений розрахунок 3 % річних та встановлено, що наданий позивачем розрахунок є невірним і, що, за вірним розрахунком, проведеним судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 586,55 грн.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судового збору, відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій цієї сторони.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Аграрний Святовіт» (08335, Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Центральна, 3-А, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО УКРАЇНА» (08322, Київська область, Бориспільський район, с. Проліски, вул. Броварська, 2, ідентифікаційний ) 39868 (тридцять девять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 06 коп. заборгованості, 15987 (п'ятнадцять тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 586 (пятсот вісімдесят шість) грн. 55 коп. 3 % річних та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 23.10.2015.

Суддя С.О. Саванчук