РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа № 910/24867/15

За позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд»

про стягнення 3 836, 25 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Рижий М.М. за довіреністю № 11 від 02.10.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний університет біоресурсів і природокористування України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд» (далі - відповідач) про стягнення 3 836, 25 грн. безпідставно сплачених коштів. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір підряду, за умовами якого відповідач мав виконати підрядні роботи. Як зазначає позивач, відповідно до Довідки Державної фінансової інспекції України за результатами перевірки було встановлено, що вартість будівельних робіт, що виконувались відповідачем, завищено на суму 3 836, 25 грн. На підставі зазначеного позивач стверджує, що відповідачем було безпідставно отримано від позивача кошти в означеній сумі, у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24867/15, її розгляд призначено на 07.10.2015 р.

02.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.10.2015 р. представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки заявлені до стягнення грошові кошти були перераховані позивачем на виконання умов укладеного між сторонами Договору підряду, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримані.

В судовому засіданні 07.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.10.2015 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.10.2015 р. проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача в судове засідання 27.10.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 27.10.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2013 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) було укладено Договір підряду № 146 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, на свій ризик виконати роботи за завданням замовника з використанням своїх засобів та матеріалів, за належну якість яких він несе відповідальність, а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, прийняти і оплатити наступні роботи: поточний ремонт приміщень аудиторії № 69 та коридор і сходова клітина до аудиторії № 70 навчального корпусу № 3 Національний університет біоресурсів і природокористування України по вул. Г. Оборони, 17 в м. Києві.

За умовами п. 1.2. Договору обсяг, характер і вартість робіт, що будуть виконуватись підрядником, визначаються згідно проектно-кошторисної документації (Додаток № 1, що є невід'ємною частиною цього Договору), складеної відповідно до Державних будівельних норм. Проектно-кошторисна документація набирає чинності та стає додатком до цього Договору з моменту затвердження замовником.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що загальна ціна Договору, згідно з проектно-кошторисною документацією, становить: 237 398, 40 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 39 566, 40 грн. КПКВК 2801450 с.ф. - 237 398, 40 грн. Якщо виникне необхідність проведення додаткових робіт, і у зв'язку з цим, перевищення кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника, а замовник, у випадку не погодження на перевищення кошторису, має право відмовитись від запропонованих підрядником додаткових робіт.

Відповідно до п. 2.3. Договору оплата робіт здійснюється замовником в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника на підставі Акту приймання-здачі виконаних робіт. Оплата проводиться по факту виконання робіт протягом 10 (десяти) банківських днів після підписання сторонами Акту приймання-здачі виконаних робіт.

В силу п. 2.4. Договору, якщо для виконання зобов'язань за цим Договором замовник отримає кошти з Державного бюджету України в обсягах менших, ніж вони були визначені, то протягом терміну дії Договору здійснюється коригування загальної ціни Договору відповідно до фактичних надходжень з бюджету.

У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування робіт (п. 2.5. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору підрядник виконує роботи, визначені у п. 1.1. цього Договору, в термін:

- початок: 18.04.2013 р.

- закінчення: 27.06.2013 р.

Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником.

Відповідно до п. 4.2. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і закінчується 31.12.2013 р.

На виконання умов Договору відповідачем були виконані підрядні роботи на загальну суму 237 398, 40 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в за квітень 2013 р. на суму 188 170, 80 грн., за серпень 2013 р. на суму 49 227, 60 грн., а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 за квітень 2013 р. на суму 188 170, 80 грн., за серпень 2013 р. на суму 49 227, 60 грн.

Позивач, у свою чергу, виконуючи взяті на себе зобов'язання, здійснив оплату виконаних відповідачем робіт в сумі 237 398, 40 грн. на підставі платіжних доручень № 1808 від 23.04.2013 р. та № 4240 від 08.08.2013 р.

Як стверджує позивач, Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного університету біоресурсів і природокористування України за 2012 - 2013 роки, 1 півріччя 2014 року.

З метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків між позивачем, Державною фінансовою інспекцією України була проведена зустрічна звірка документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд», за результатами якої було складено Довідку № 07-23/105 від 22.08.2014 р.

Зі змісту вищевказаної Довідки та порівняльної відомості до неї, вбачається, що в ході перевірки виконання умов спірного Договору встановлено внесення до актів виконаних робіт та кількості матеріалів, які відсутні на момент проведення ремонтних робіт, тобто встановлено завищення вартості матеріалів за спірним Договором на суму 3 836, 25 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підписавши спірний Договір підряду сторони погодили всі істотні умови Договору та самі визначили і погодили взаємні зобов'язання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зайво сплачених коштів, вказуючи на те, що за результатами перевірки спеціалістами ДФІ було встановлено завищення вартості виконаних відповідачем робіт на суму 3 836, 25 грн.

При цьому, позивач зазначає, вказані грошові кошти, на його думку, слід розцінювати саме як безпідставно отримані, що випливає з визначення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Проте, вищевказані твердження позивача суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави унормовано главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 Цивільного кодексу України).

У розумінні приписів наведених норм зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Дослідивши усі обставини та зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем на виконання умов Договору підряду № 146 від 18.04.2013 р. були виконані підрядні роботи, і такі роботи прийняті позивачем за спірними актами.

Доказів того, що такі роботи не були прийняті позивачем, або прийняті із зауваженнями, - суду не надано.

Виходячи з того, що підставою набуття спірної суми є Договір підряду № 146 від 18.04.2013 р. і спірна сума була перерахована відповідачеві як оплата за виконані і прийняті роботи, то такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі № 5006/18/13/2012, від 17.06.2014 р. № 13/096-12, від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13, від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14.

Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, варто звернути також увагу на приписи ст. 853 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи.

Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

У разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису. У разі відмови замовника від збільшення кошторису підрядник має право вимагати розірвання договору.

Доказів того, що відповідач завищив вартість спірних робіт понад встановлену кошторисом, - суду не представлено.

У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України визначено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 845 Цивільного кодексу України визначено, що якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

В даному випадку вказаних обставин перед судом не доведено.

Посилання позивача на викладені у Довідці № 07-23/105 від 22.08.2015 р. та Порівняльній відомості до неї висновки зустрічної звірки Державної фінансової інспекції України у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд», як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає необґрунтованим, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами Договору і не можуть їх змінювати, тим більше, що всі умови Договору обома сторонами вже виконані.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 визначено, що Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п. 6.2. роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визначенням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 р. № 02-5/35 не можуть оспорюватися в господарському суді також акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

Отже, судом звертається увага на те, що надана позивачем Довідка Державної фінансової інспекції України від 22.08.2014 р. № 07-23/105 повинна бути оцінена згідно з правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від 10.02.2015 р. у справі № 906/1193/14, виявлені інспекцією порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів та не можуть їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони погодили вартість робіт в Договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, роботи були виконані та оплачені, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушувалися умови укладеного між сторонами Договору підряду, положення законодавства та права позивача, а перераховані кошти не являються безпідставно отриманими, у зв'язку з чим суд визнає необґрунтованими вимоги позивача та відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака