РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа № 910/10000/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Плотницької Н.Б., суддів Мандриченка О.В. та Мудрого С.М., розглянувши справу

за позовомКостянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит"
до1. Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2. Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк"
провизнання недійсним договору та зобов'язання перерахувати грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн 00 коп.
Представники:
від прокуратуриЛиховид О.С. - посвідчення
від позивача-1Костецький М.Ю. - представник за довіреністю
від позивача-2не з'явились
від відповідача-1не з'явились
від відповідача-2Гапонович С.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.04.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Костянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк" про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014 та зобов'язання перерахувати грошові кошти у розмірі 1 000 000 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що договір банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014, укладений між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством "Кварсит" та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" є недійсним, оскільки підписаний особою, яка не мала повноважень на його підписання. Крім того, прокурор просить суд застосувати реституцію, шляхом зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк", як правонаступника неплатоспроможного банку, повернути позивачу-2, шляхом здійснення операції з банківського переказу на розрахунковий рахунок грошові кошти у сумі 1 000 000 грн 00 коп., які були отримані відповідачем-1 від позивача-2 відповідно до умов недійсного договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 порушено провадження у справі № 910/10000/15, розгляд справи призначений на 21.05.2015.

20.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Державного концерну "Укроборонпром" надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

21.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Костянтинівської міжрайонної прокуратури надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Судове засідання, призначене на 21.05.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 розгляд справи призначено на 04.06.2015.

04.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача-2 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 04.06.2015 оголошено перерву до 22.06.2015.

17.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли заперечення на позов.

18.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від прокуратури надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

19.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача-2.

22.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача-1 надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/10000/15 у складі трьох суддів та відкладено розгляд справи № 910/10000/15 для визначення складу колегії з розгляду справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10000/15 призначено колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Плотницька Н.Б., судді Мандриченко О.В. та Мудрий С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 справу № 910/10000/15 прийняв до провадження колегією суддів та призначено до розгляду на 25.08.2015.

06.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

25.08.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Державного концерну "Укроборонпром" надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.

Судове засідання, призначене на 25.08.2015, не відбулося у зв'язку з перебуванням одного із суддів зі складу колегії у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 справу № 910/10000/15 призначено до розгляду на 20.10.2015.

Представники позивача-2 та відповідача-1 у судове засідання 20.10.2015 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, вимоги суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судове засідання 20.10.2015 з'явились представники прокуратури, позивача-1 та відповідача-2 та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача-1 заявив клопотання про витребування додаткових доказів, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі. Розглянувши зазначені клопотання колегія суддів прийшла до висновку про відмову у їх задоволенні, у зв'язку з їх обґрунтованість, оскільки викладені у клопотаннях обставини не впливають на підстави розгляду даного спору.

Представники прокуратури та позивача-1 надали пояснення по суті заявлених позовних вимог та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 20.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді.

Згідно з пунктом 4 статті 6 Закону України "Про прокуратуру" органи прокуратури України вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури України покладено функції представництва інтересів громадян та держави в судах.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями) (частина 5 стаття 36-1 Закону України "Про прокуратуру").

Конституційний суд у рішенні від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення Конституційного суду) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Наведене також узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 № 7.

Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство "Кварсит" державним комерційним підприємством реорганізованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2012 № 223 "Про реорганізацію казенних підприємств " шляхом перетворення Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит". Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство "Кварсит" є правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов'язків Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит".

Відповідно до статуту Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит" та постанови Кабінету Міністрів України № 1221 від 29.12.2010 "Про утворення Державного концерну Укроборонпром"", постанови Кабінету Міністрів України № 993 від 31.08.2011 "Деякі питання Державного концерну "Укроборонпром" підприємство засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Державного концерну "Укроборонпром" і є підзвітним йому.

Відповідно до пункту 4.1 статуту Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит", затвердженого наказом генерального директора Державного концерну "Укроборонпром" № 280 від 20.11.2012 майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, а відповідно до вимог пункту 29 статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 993 від 31.08.2011 входить до майна концерну та відповідно є власністю держави.

Майно підприємства становлять виробничі та невиробничі засоби, оборотні кошти, нематеріальні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства (пункт 5.2 статуту).

Статутний капітал Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит" було сформовано шляхом передачі концерном нерухомого майна, коштів, іншого майна що є власністю Держави. Таким чином 100% статутного капіталу Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит" належить державі.

Крім того, Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит" згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави " від 04.03.2015 № 86 включено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

06.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" (банк за договором) та Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством "Кварсит" (клієнт за договором) укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18, відповідно до умов якого клієнт перераховує не пізніше 06.06.2014, а банк приймає на депозитний рахунок № 8667 на умовах даного договору кошти в сумі 1 000 000 грн 00 з правом подальшого збільшення суми депозиту згідно цього договору на строк до 07.08.2014.

Прокурор стверджує, що договір банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014, укладений між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством "Кварсит" та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" є недійсним, оскільки підписаний особою, яка не мала повноважень на його підписання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб'єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

Відповідно до розділу 7.2. статуту Державного підприємства Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит", затвердженого наказом Державного концерну "Укроборонпром" № 280 від 20.11.2012, управляння підприємством здійснюється його керівником (директором), який призначається на посаду та звільняється з посади концерном. З керівником підприємства укладається контракт, у якому визначаються строк найму, його права, обов'язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

20.11.2013 між Державним концерном "Укроборонпром" в особі генерального директора Громова С.В. та ОСОБА_5 укладено контракт № 63к/13, відповідно до якого ОСОБА_5 було призначено на посаду директора Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" на термін з 20.11.2013 по 19.11.2014.

Відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" № 248-с від 20.11.2013 ОСОБА_5 було призначено на посаду директора Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" на термін з 20.11.2013 по 19.11.2014.

Положеннями пункту 7.7 статуту Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" та положеннями пункту 2.11 контракту № 63к/13 від 20.11.2013 керівник має права укладати від імені підприємства договору з іншими підприємствами, установами та організаціями.

Згідно з пунктами 5.2 та 5.3 контракту цей контракт припиняється до закінчення терміну його дії контракту з підстав, передбачених законодавством України.

У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 71 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент дії контракту) підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

Як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу Державного концерну "Укроборонпром" № 98-к від 11.04.2014 контракт з ОСОБА_5 від 20.11.2014 № 63К/13 розірвано з 14 квітня 2014 року та ОСОБА_5 звільнено з посади директора Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит", у зв'язку набранням законної сили постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 233/8579/13-п, відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні корупційного правопорушення ,пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та притягнено до адміністративної відповідальності.

Таким чином, судом встановлено, що на моменту укладення договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014 ОСОБА_5 не мав не повноважень діяти від імені Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит", оскільки відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" № 98-к від 11.04.2014 був звільнений з посади директора Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" з 14.04.2014.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014 згідно статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки угода суперечить вимогам статті 92 Цивільного кодексу України, а саме: укладена особою, яка не мала не те відповідних повноважень. Крім того, колегія суддів зазначає, що факт перерахування коштів на виконання договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014 не свідчить про схвалення спірного договору позивачем, оскільки розпорядження щодо перерахування коштів відповідачц-1 було прийнято не уповноваженою особою.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача-1, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідачем-1 не надано суду доказів в підтвердження того станом на момент укладення договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців були відсутні відомості про зміну керівника Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит".

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Щодо заявлених вимог прокурора про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк" повернути Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит", шляхом здійснення операції з банківського переказу на розрахунковий рахунок грошові кошти у сумі 1 000 000 грн 00 коп., які були отримані Публічним акціонерним товариством "Терра Банк" від Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" відповідно до умов недійсного договору банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 831 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 № 159 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Терра Банк".

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Нормами статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Нормами статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ".

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача-1 та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справах № 3-24гс15 від 25.03.2015, № 3-153гс15 від 13.05.2015, № 3-25гс15 від 01.04.2015, № 910/9232/14 від 25.03.2015.

Відповідно до частини 1 статті 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищезазначене, вимоги прокурора про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" здійснення операції з банківського переказу грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн 00 коп. не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог прокурора до Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк" суд зазначає наступне. В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що Публічне акціонерне товариство "Перехідний банк "Кристалбанк" як перехідний банк набуло обов'язків Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Судом встановлено, що прокурором та позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо заявлених вимог до Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк", а саме прокурором та позивачами не надано доказів в підтвердження того, що Публічне акціонерне товариство "Перехідний банк "Кристалбанк" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" як неплатоспроможного банку щодо виконання зобов'язань перед Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством "Кварсит" за договором банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014, а тому вимоги прокурора є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 28.12.2014, № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн 00 коп.

Нормами частини 11 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на день звернення позивача з позовом до суду) встановлено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» стосовно того, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи викладене та виходячи з розміру заявлених позовних вимог, витрати по сплаті судового збору до державного бюджету покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 44, ч.ч. 1, 3 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійним договір банківського вкладу (депозиту) "Пунктуальний" № 07/ГД-П-09/0-18 від 06.06.2014, укладений між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством "Кварсит" та Публічним акціонерним товариством "Терра Банк".

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" (01103, м. Київ, б-р. Дружби Народів, буд. 28-В, ідентифікаційний код 24425738) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства "Кварсит" (85110, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шмідта, буд. 20, ідентифікаційний код 25604710) в дохід Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 02.11.2015

Головуючий суддя Н.Б. Плотницька

Суддя О.В. Мандриченко

Суддя С.М. Мудрий