РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015Справа №910/17365/15
За позовом Національного Банку України

до Приватного акціонерного товариства «Готель «Салют»

про спонукання до виконання умов договору.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Таболін О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Луцький М.І. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Національний Банк України (далі НБУ) звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Готель «Салют» про зобов'язання відповідача виконати умови іпотечного договору, щодо передачі позивачу на зберігання оригінали правовстановлюючих документів, а саме Наказу Фонду Державного майна України від 06.04.1999 №4-АТ, Акту передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським МБТІ від 25.10.2000, Реєстраційне посвідчення, видане Київським МБТІ від 25.10.2000 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на протязі 2008-2014 років між НБУ та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено ряд кредитних договорів рефінансування банку: №48 від 21.10.2008, №03/4 від 16.02.2009, №03/18 від 18.05.2009, №03/28 від 10.07.2009, № 03/33 від 12.11.2009, №03/35 від 02.09.2010, №03/36 від 11.03.2014, №63/1 від 04.11.2008, №6383 від 18.11.2008. З метою забезпечення належного виконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своїх зобов'язань за кредитними договорами, між НБУ «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПрАТ «Готель Салют» укладено іпотечний договір від 18.11.2008 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 22.05.2014. Положеннями вказаного іпотечного договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати за актом приймання-передачі оригінали документів , що встановлюють право власності на предмет іпотеки, НБУ на зберігання до повного виконання Банком своїх зобов'язань за кредитними договорами. Проте відповідач всупереч умов договору, своїх зобов'язань в частині передачі на зберігання документів, не виконав.

Враховуючи викладене, позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови іпотечного договору в частині передачі на зберігання НБУ оригіналів правовстановлюючих документів, якими є Наказ Фонду Державного майна України від 06.04.1999 №4-АТ, Акт передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським МБТІ від 25.10.2000, Реєстраційне посвідчення, видане Київським МБТІ від 25.10.2000 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, додатково вказавши, що станом на час розгляду справи, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своїх зобов'язань за кредитними договорами не виконало, договір іпотеки є чинним, недійсним у порядку, встановленому законом не визнавався, не розривався.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що відповідач є іпотекодавцем за договором іпотеки №879 від 18.11.2008 з додатками, укладеним на забезпечення виконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» своїх зобов'язань за вказаними кредитними договорами. Проте згідно іпотечного договору право власності відповідача на об'єкти нерухомості посвідчується лише наказом Фонду Державного майна України та актом передачі нерухомого майна, тоді як позивач просить зобов'язати передати також інші документи, не передбачені договором.

Крім того вказав, що вилучення позивачем оригіналів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, яким є нежитлові будівлі, за рахунок яких відповідач здійснює основну господарську діяльність, зокрема надає готельні послуги, суттєво обмежить право відповідача володіння, користування і розпорядження предметом іпотеки, і може призвести до зупинення господарської діяльності відповідача. Також вказав, що відсутність у відповідача вказаних документів може бути підставою для можливого притягнення іпотекодавця до відповідальності,зокрема в ході проведення перевірки діяльності відповідача відповідними уповноваженими органами державної влади, зокрема податковою інспекцією, органами доходів і зборів, пенсійного фонду тощо.

Зазначив що вказані документи, відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» є первинним документом, що містить інформацію про господарську операцію та підтверджує її здійснення і вилучення оригіналів таких документів забороняється.

Також вказав на заборону, встановлену положеннями Закону України «Про іпотеку», на вилучення оригіналів документів та іншим чином перешкоджання іпотекодавцю у користуванні майном.

Додатково представник відповідача наголосив на праві суду за власною ініціативою визнати договір повністю або в частині недійсним.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про залучення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в якості третьої особи, оскільки виконання договору іпотеки безпосередньо пов'язане з виконанням кредитних договорів, і за умови виконання кредитних договорів належним чином договір іпотеки також припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Вказане клопотання судом відхилене, як безпідставне, оскільки відповідачем не надано доказів виконання кредитних договорів, проте позивачем надано інформацію щодо кредитних договорів, яка підтверджує наявність заборгованості Банку перед НБУ.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтями 572, 575 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку» (Закон) передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень норм статей 18, 19 Закону іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, як: для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер; посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону.

Судом встановлено, що між Національним Банком України та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитні договори №48 від 21.10.2008, №03/4 від 16.02.2009, №03/18 від 18.05.2009, №03/28 від 10.07.2009, № 03/33 від 12.11.2009, №03/35 від 02.09.2010, №03/36 від 11.03.2014, №63/1 від 04.11.2008, №6383 від 18.11.2008, за умовами яких НБУ надало Банку кредитні кошти (стабілізаційні кредити). Положеннями вказаних кредитних договорів, з урахуванням додаткових договорів, передбачено, під забезпечення кредитів надається нерухомість майнового поручителя позичальника, про що укладається іпотечний договір.

18.11.2008 між НБУ (іпотекодержатель) ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (позичальник) та ВАТ «Готель «Салют» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №63 від 04.11.2008, предметом якого є нежитлові будівлі готелю «Салют», загальною площею 12255,4 кв.м, розташовані за адресою: м.Київ, вул. Мазепи Івана, 11-Б і належать іпотекодавцю на підставі Наказу Фонду Державного майна України від 06.04.1999 №4-АТ та Акту передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським МБТІ від 25.10.2000.

В подальшому, сторонами 25.01.2008 та 22.05.2014 укладено договори про внесення змін до вказаного іпотечного договору, відповідно до яких забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитних договорів №48 від 21.10.2008, №03/4 від 16.02.2009, №03/18 від 18.05.2009, №03/28 від 10.07.2009, № 03/33 від 12.11.2009, №03/35 від 02.09.2010, №03/36 від 11.03.2014, №63/1 від 04.11.2008, №6383 від 18.11.2008.

Крім того, договором про внесення змін до іпотечного договору від 22.05.2014, сторони доповнили пункт 2.4. статті Права і обов'язки сторін пунктом 2.4.11, яким зобов'язано іпотекодавця протягом 30 календарних днів передати за актом приймання-передачі оригінали документів, що встановлюють право власності на предмет іпотеки, іпотеко держателю на збереження до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Вказані договори (іпотечний та договори про внесення змін до іпотечного договору) підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін. Відповідач проти укладення договорів не заперечував.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом від 22.01.2015 №06-106/213 щодо виконання умов іпотечного договору в частині надання оригіналів правовстановлюючих документів на зберігання позивачу.

Відповідачем надіслано позивачу відповідь №8 від 30.01.2015, з якої вбачається, що ПрАТ «Готель «Салют» надіслало позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, зокрема Наказ Фонду Державного майна України від 06.04.1999 №4-АТ, Акт передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським МБТІ від 25.10.2000, Реєстраційне посвідчення, видане Київським МБТІ від 25.10.2000, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності,паспорти технічного стану будівлі, розпорядження про присвоєння поштової адреси будівлі готелю «Салют» та довідку-характеристику БТІ.

Разом з тим, як вбачається з наступного листа позивача від 26.02.2015 № 06-106/3464 та пояснень представників сторін в судовому засіданні, відповідачем надано копії вказаних документів замість оригіналів, як визначено умовами договору.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за іпотечним договором в частині передачі на зберігання до НБУ оригіналів правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо зобов'язання відповідача передати на зберігання позивачу правовстановлюючих документів, а саме Наказу Фонду Державного майна України від 06.04.1999 №4-АТ, Акту передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським МБТІ від 25.10.2000, Реєстраційного посвідчення, виданого Київським МБТІ від 25.10.2000 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Щодо доводів відповідача про не зазначення в іпотечному договорі таких документів, як Реєстраційного посвідчення, виданого Київським МБТІ від 25.10.2000 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно відсутності обов'язку передати вказані документи, суд зазначає, що умовами іпотечного договору, сторони погодили предмет іпотеки, та у відповідності до вимог закону, включили до договору опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та його реєстраційні дані, додатково вказавши, якими документами вказане підтверджується. Положення пункту 1.3 іпотечного договору не містять вказівки на те, що зазначений перелік правовстановлюючих документів є вичерпним, як не містить і пункт 2.4.11 іпотечного договору конкретного переліку документів, що підлягають передачі позивачу на зберігання.

В той же час відповідачем надавались позивачу копії правовстановлюючих документів , серед яких зокрема були і Реєстраційне посвідчення, видане Київським МБТІ від 25.10.2000 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2014 №21857555.

Безпідставні також посилання відповідача на те, що після передачі позивачу вказаних документів, відповідач буде позбавлений можливості користуватися, володіти та розпоряджатися предметом іпотеки, оскільки відповідач не вказав, яким саме чином буде обмежено його користування та володіння приміщенням, за умови зберігання документів у позивача. В той же час, розпорядження вказаною нерухомістю, відповідач, в силу положень іпотечного договору та Закону, може здійснювати дише за погодженням з позивачем, який є зберігачем вказаних документів.

З тих же підстав, не відповідають дійсності, посилання відповідача відсутність у нього правовстановлюючих документів, як підставу для можливого притягнення в ході можливих перевірок відповідача податковими органами, іншими уповноваженими органами державної влади, оскільки положення договору не забороняють відповідачу звернутися до позивача з вимогою надати вказані документи у зв'язку з проведенням документальних перевірок відповідача уповноваженими державними органами.

Крім того суд зазначає, що вказані документи підтверджують право власності відповідача на нерухоме майно, і не містять інформації щодо господарських операцій відповідача і не підтверджують здійснення таких операцій, відтак не є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вилучення яких заборонено нормами законодавства.

Не суперечить також вимогам законодавства наявність в іпотечному договорі елементів іншого договору - договору зберігання, оскільки нормами Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотечний договір, окрім обов'язкових умов, встановлених Законом, може містити також інші умови, погоджені сторонами, а згідно положень ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову), від сплати судового збору звільняється Національний банк України у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються його повноважень.

Частиною 3 ст. 49 ГПК України визначено, що судовий збір, від сплат якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Таким чином, з 01.01.2015 розмір судового збору за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру становить 1218 грн.

З урахуванням викладеного, судовий збір в сумі 1218 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Готель «Салют» (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд.11-Б; ідентифікаційний код 22950541) передати Національному Банку України в особі Головного управління Національного Банку України по м. Києву і Київській області (04070, м. Київ, Контрактова площа, 2-Б; ідентифікаційний код 00032106) на збереження, відповідно до іпотечного договору, посвідченого 18.11.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. за реєстровим № 3287, оригінали правовстановлюючих документів: Наказ Фонду Державного майна України від 06.04.1999 № 4-АТ; Акт передачі нерухомого майна від 06.04.1999, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 25.10.2000, записаний в реєстрову книгу за № 685з; Реєстраційне посвідчення, видане Київським міським бюро технічної інвентаризації від 25.10.2000; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21857555 від 20.05.2014.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Готель «Салют» (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд.11-Б; ідентифікаційний код 22950541) в дохід Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко