ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2015 Справа № 905/167/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання Мазурік М.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 кредит », м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум», м.Маріуполь Донецької області

про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 05.1-214ю/2013/2-1 від 19.11.2013 року в сумі 6 763 451,19 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за дов. № 83 від 18.08.2015р.

Від відповідача: не зявився.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

19.10.2015р. з 14.05 по 14.10год.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 кредит», м. Київ, звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум», м.Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 05.1-214ю/2013/2-1 від 19.11.2013 року в сумі 6 763 451,19 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, які передбачені кредитним договором, інфляційні витрати та 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.05.2015р. суддею Мальцевим М.Ю. порушено провадження по справі № 905/167/15.

Розпорядженням від 10.08.2015р. справу №905/167/15 передано на повторний автоматичний розподіл, у звязку з перебуванням судді Мальцева М.Ю. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2015р. для розгляду справи №905/167/15 призначено суддю Демідову П.В.

Враховуючи часткове невиконання сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі та ненадання позивачем витребуваних документів у повному обсязі згідно зі ст. 77 ГПК України судове засідання відкладалось.

Разом з позовом позивачем подано заяву №04-11/2440 від 22.05.2015р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що містяться на його рахунках в межах суми позову.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду. За правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п.1 постанови №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Позивач обґрунтовує необхідність застосування забезпечення позову тим, що статутний капітал відповідача складає 150 000,00 грн. Проте, суд зазначає, що статутний капітал не є показником, який свідчить про активи та фінансовий стан юридичної особи.

Оскільки позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами ймовірність припущення того, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що унеможливлює вжиття таких заходів, заява щодо забезпечення позову у справі №905/167/15 шляхом накладання арешту на грошові кошти відповідача не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтовано заявленою.

29.09.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи. За змістом клопотання відповідач просить поставити перед експертом питання, щодо правомірності розрахунку 3 % річних, інфляційних витрат, а також питання стосовно підтвердження документально заявленої до стягнення пені.

За змістом п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12 року «Про деякі питання призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може бути замінити іншим засобом доказування. Із сукупності норм Закону України «Про судову експертизу», ГПК України, вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Позивачем до позовної заяви доданий розгорнутий розрахунок заявленої до стягнення заборгованості, перевірка відповідності якого, з урахуванням доданих до матеріалів справи виписок з рахунків другого класу Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, відкритих позивачем для відображення кредитних операцій, проведених в межах кредитного договору № 156, не потребує спеціальних знань. Суд самостійно зобовязаний надати правову оцінку відповідності правовідносин, які склалися між сторонами кредитного договору, умовам визначеним ними при його укладанні, та доказам, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та якими підтверджують виконання зобовязань за договором, оскільки це - суто правові питання, віднесені до компетенції суду.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволені клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи.

В судовому засіданні 19.10.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, проте, про час та місце слухання справи був повідомлений в судовому засіданні 29.09.2015 року, про що свідчить підпис представника на повідомленні суду про відкладення розгляду справи.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Перед початком розгляду справи сторонам було розяснено права та обовязків учасників судового процесу.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013р. між ПАТ «ОСОБА_1 кредит» (далі ОСОБА_1 або позивач ) та ТОВ «Ессенс-Преміум» (далі Позичальник або відповідач) укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії (в режимі мультивалютності) № 05.1-214ю/2013/2-1. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру.

Відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 18.06.2014 року, надання Кредиту здійснюється в гривнях (980) та доларах США (840) окремими частинами (Траншами), зі сплатою 20 процентів річних в гривні та 14 процентів річних в доларах США(з переглядом процентних ставок кожні три місяці кредитування), та комісії за надання траншу за договором про надання кредитної лінії (без ПДВ) в розмірі 0,175% відсотків від суми кредитних коштів , наданих 17 червня 2014 року на рахунок №6111.6.901020012 в ПАТ «ОСОБА_1 кредит», а також інших комісій, в розмірі та в порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього Договору, що є невід'ємною складовою частиною кредитного договору, в межах максимального ліміту заборгованості до 24 000 000,00 гривень 00 та кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 18 листопада 2014 року на умовах визначених кредитним договором.

П. п. 2.2. - 2.4. кредитного договору сторони визначили, що днем надання кредитного траншу вважається день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з позичкового рахунку в відповідної сумі. Днем повернення кредитного траншу вважається день зарахування на позичковий рахунок Кредитора суми траншу. Термін користування Позичальником кожним Траншем Кредиту не може перевищувати загального терміну користування кредитним коштами.

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі. Сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок № 2068.8.089745,001 в ПАТ «ОСОБА_1 кредит», а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Згідно п. 4.2. Кредитного договору, сторони встановили, що у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів та комісій, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п. п. 1.1., 2.4., 2.14.3., 3.2.6., 4.4., 5.4. кредитного договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню з розрахунку процента, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної обліковій ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 4.3 кредитного договору сторони узгодили, що у разі порушення Позичальником вимог п. п. 3.3.2. - 3.3.19. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 0,005% від ліміту кредитування, вказаного згідно п.п. 1.1.1. за кожний випадок.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору від 19.11.2013р. сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаного правочину. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обовязковою для виконання сторонами.

Рішенням господарського суду Запорізької області по справі 908/18/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Кредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» про стягнення 21 193 016,26 грн., звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет застави, встановлено факт виконання позивачем зобовязань по наданню кредитних коштів за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-214ю/2013/2-1 від 19.11.2013 року. За змістом рішення позовні вимоги Банку задоволені та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум» на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 193 016, 26 грн., з яких: 20 000 000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 982 807,88 гривень - сума заборгованості за процентами; 22 898,69 гривень - сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 27.05.2014 року по 26.11.2014 року; 138 082,19 гривень - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 18.11.2014 року по 26.11.2014 року; 2 954,39 гривень - 3% річних від простроченої суми процентів за період з 6.01.2014 р. по 26.11.2014 року; 14 794,52 гривень - 3% річних від простроченої суми кредиту; 17 078,59 гривень - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів за період з 6.01.2014 р. по 26.11.2014р. ; 1 200,00 гривень - штраф за порушення строків повернення кредиту відповідно до п.п. 3.3.6 та 4.3. Кредитного договору та 13 200,00 гривень - штраф за порушення строків повернення процентів відповідно до п. п. 3.3.5 та 4.3. Кредитного договору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30 квітня 2015 року рішення по справ 908/18/15-г залишено в силі.

Як свідчать матеріали справи, копії платіжних доручень, виписки з відповідних рахунків другого класу, відкритих для обліку заборгованості відповідача за кредитним договором (№№ 2067.7.089745.001 (для обліку простроченої заборгованості за кредитом) 2068.8.08.9745.001 (для обліку нарахованих та сплачених відсотків)), відповідач з 26.11.2014 року почав сплачувати заборгованість за кредитом та відсотками, у звязку з чим станом на 16.05.2015 року заборгованість за кредитом та відсотками була повністю погашена.

З урахуванням поступового, але несвоєчасного, виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, а також з урахуванням Рішення по справі 908/18/15-г, позивач, заявляє до стягнення пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 85 502,44 грн. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2 332 827, 36 грн.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобовязань у відносинах субєктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Позивачем доданий до матеріалів позову розрахунок пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків, з якого вбачається, що розрахунок пені здійснений за період з листопада 2014 року по травень 2015 року.

Також позивач наполягає на стягнені з відповідача штрафів за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1 200,00 грн. та за несвоєчасну сплату відсотків , в сумі 6 000,00 грн., розрахованих в порядку п. 3.3.6, 3.3.5 та п. 4.3 кредитного договору, та нарахованих за період з 17.11.2014 року по 18.05.2015 року.

У відповідності до ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК, ст. 83 ГПК України суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право зменшити розмір штрафних санкцій у звязку з наступним.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України. Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Зі змісту ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Згідно зазначеного Закону райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Як зазначалося вище, керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 № 33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 7.04.2014 року.

Згідно Закону України Про боротьбу з тероризмом в районі проведення антитерористичної операції встановлюється особливий порядок пов'язаний з наданням спеціальних повноважень, необхідних для забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств,установ, організацій.

У звязку із зазначеними приписами Закону, Розпорядженням КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До цього переліку увійшла 1/3 населених пунктів Донецької області, у тому числі населені пункти на території яких відповідачем здійснювалась підприємницька діяльність ( нафтобаза у м. Горлівка, адміністративні офіси у місті Донецьку , АЗС, які розташовані в зоні активних бойових дій (арк. справи № 110) . Таким чином, ці території є неконтрольованими органами державної влади України, входять в зону АТО, у звязку з чим забезпечення виконання Конституційних основ правового господарського порядку в Україні, встановлених ст. 42 Конституції України та ст.5 ГК України та забезпечення діяльності у сфері торгівлі паливом, які є основною діяльністю відповідача, на зазначених територіях є неможливим.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначені заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, накладено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Таким чином, Держава гарантувала визначеним вище субєктам пільгові умови виконання зобовязань, повязані із звільненням від відповідальності за порушення зобовязань, визначених законом.

19.10.2015 року на електронну скриньку суду від представника відповідача ОСОБА_3, яка представляла в судових засіданнях інтереси ТОВ «Ессенс-Преміум», надійшли документи , які свідчать про те, що на час розгляду справи у відповідача не залишилося АЗС, обслуговування та використання яких для торгівлі паливом складало основну діяльність відповідача. Проте, на час слухання справи належним чином засвідчені копії зазначених документів не надійшли, що у відповідності до ст.36 ГПК України унеможливлює їх прийняття в якості доказів фінансової неспроможності.

Але, враховуючи добровільне та повне виконання відповідачем зобовязань зі сплати кредиту та процентів за кредитним договором, часткове здійснення відповідачем підприємницької діяльності в зоні активних бойових дій, неможливість забезпечення державними органами України стабільного функціонування підприємств в містах Донецьк, Горлівка, Авдіївка, суд за внутрішнім переконанням приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені за несвоєчасну сплату процентів до 1000 грн., штрафу за несвоєчасну сплату кредиту до 1000 грн., штрафу за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 1000 грн.

30.10.2014 року розпорядженням № 1053-р Кабінет Міністрів України на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого увійшли міста Горлівка, Донецьк, Маріуполь .

Розпорядженням від 5.11.2014 року № 1079-р Кабінет Міністрів України зупинив дію зазначеного вище розпорядження.

Проте, відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту, суд виходить з того, що згідно ст. 2 Закону України Про судоустрій та статус суддів завданням суду при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Гарантоване Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право бути звільненим від відповідальності за невиконання зобовязань щодо повернення кредиту не може бути ілюзорним.

За змістом п.39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. по справі Серявін та інші проти України, будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, якою це право встановлено, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Згідно із ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006р. рішення Європейського суду є джерелом права для національних судів. Враховуючи викладене та принцип верховенства права, закріплений ст.8 Конституції України, суд вважає, що незабезпечення державними органами передумов виконання Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції порушує той самий справедливий баланс та не може бути підставою для відмови в захисті прав відповідача судом.

Судом враховане, що у відповідності до ч.7 ст. 4 ГПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність теоретичного підходу у вирішенні питання застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» , а саме подолає прогалину в законодавстві в частині визначення зони проведення АТО, шляхом застосування до спірних правовідносин аналогії закону.

Враховуючи приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, Розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», а також усвідомлюючи загальновідомий факт здійснення підприємницької діяльності відповідача в зоні активних бойових дій, суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції (з 14.04.2014 року по травень 2015 року).

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач застосовує індекс інфляції до заборгованості за кредитом та відсотками та просить стягнути додатково 3 997 117,82 грн. (інфляційні за несвоєчасну сплату кредиту, за період з 27.11.2014р. по 12.05.2015р.), 136 743,31 грн. (інфляційні за несвоєчасну сплату процентів за період з 6.01.2014 року 11.05.2015р.), а також 3% річних в сумі 10 213,42 (за несвоєчасну сплату процентів, за період з 06.01.2014р. по 11.05.2015р.), 193 846,84 грн. (за несвоєчасне повернення кредиту, за період 27.11.2014 р. по 14.05.2015 року).

Суд перевіривши розрахунок заборгованості із застосуванням індексу інфляції, нарахованого за період з 01.04.2012р. по 06.07.2015р., встановив його невідповідність вимогам Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, у звязку з чим позив в цієї частині підлягає задоволенню в сумі 3 833 279,13 грн. (інфляційні за несвоєчасну сплату кредиту, за період з 01.12.2014р. по 12.05.2015р.), 7 294,25 грн. (інфляційні за несвоєчасну сплату процентів за жовтень 2014 року). Проте, розрахунок 3% річних є арифметично вірним, у звязку з чим позов в цієї частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 534, 549-552, 611, 612, 629, §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 229-234, 345-346 Господарського кодексу України, ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, Закону України Про тимчасової заходи на період проведення антитерористичної операції, Закону України Про боротьбу з тероризмом , ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 кредит», м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум», м.Маріуполь, Донецької області про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 05.1-214ю/2013/2-1 від 19.11.2013 року в сумі 6 763 451,19 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум» (87503, АДРЕСА_1, ) на корить Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 кредит» (03053, м. Київ,вул.Тургенєвська, 52/58, ) заборгованість за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 05.1-214ю/2013/2-1 від 19.11.2013 року, яка складається із заборгованості за пеню за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 1 000,00 грн., штрафу за порушення п.3.3.6 договору в сумі 1000,00 грн., штрафу за порушення п.3.3.5 договору в сумі 1000,00 грн., інфляційних витрат, повязаних із несвоєчасною сплатою кредиту в сумі 3 833 279,13 грн., інфляційних витрат, повязаних із несвоєчасною сплатою відсотків в сумі 7 294,25 грн., 3% річних, нарахованих на заборгованість за кредитом в сумі 193 846, 84 грн., 3 % річних, нарахованих на заборгованість за відсотками в сумі 10 213, 42 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 44 704,47 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 19.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 26.10.2015р.

Суддя П.В. Демідова