ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р.Справа № 922/5346/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт. Ковяги
до 1-ого відповідача Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, смт. Ков'яги, Харківська область , 2- ого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" с.Славгород, Сумська область
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - позивача - ОСОБА_5,дов.№ 1831 від 19.08.2015р.

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, смт. Ковяги звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до 1-ого відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, смт. Ков'яги, 2-ого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" в якій просить суд стягнути солідарно заборгованість в сумі 171043,83грн., яка нараховується із основного боргу 101 474,40 грн., штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 20 014,09грн., інфляційних нарахувань в сумі 46 886,46грн., 3% річних в сумі 2 668,92 , витрати по сплаті судового збору в сумі 3 070,59грн., посилаючись на укладення між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Славгород", на виконання зобов*язань за договором поставки поставив відповідачу, а останній прийняв засоби захисту рослин в асортименті та по цінам на загальну суму 226 328,40грн., однак в порушення вимог договору поставки другий відповідач здійснив лише частково за поставлений товар .

Крім того, як посилається позивач в своїй позовній заяві, між позивачем та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір поруки №П-06/05 від 06.05.2014року, відповідно до яких перший відповідач поручився перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_3 (другого відповідача) за вищевказаним договором.

Як зазначає позивач, оскільки другий відповідач неналежним чином виконував грошові зобов'язання щодо оплати наданих послуг, в рамках дії договору поставки захисту рослин №06/05 від 06.05.2014року, що і стало причиною звернення позивача з відповідним позовом до відповідачів.

Ухвалою господарського суду від 17.09.2015 року порушено провадження у справі №922/5346/15, розгляд справи призначено на 01.10.2015 року.

В судовому засіданні 01.10.2015року оголошено перерву до 20.10.2015року

Ухвалою господарського суду від 20.10.2015 року розгляд справи відкладено до 29.10.2015року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представників відповідачів.

29.10.2015 року через канцелярію суду до матеріалів справи від позивача надійшла заява (вх. №43786) в якій останній вказував на те, що в період надходження господарської справи №922/5346/15 в суді, другим відповідачем -ТОВ "Славгород" 19.10.2015року було перераховано на поточний рахунок позивача основну суму заборгованості за договором поставки захисту рослин №06/05 від 06.05.2014року в сумі 1010 474,40грн., у зв*язку із чим в цій частині позовних вимог позивач просить суд провадження припинити, в іншій частині, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

Представник першого відповідача, в судове засідання не з*явився, через канцелярію суду (вх. №43712 від 29.10.2015року) надав відзив на позовну заяву в якому заперечує проти заявлених позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем пропущено строк пред*явлення вимоги до поручителя,зокрема, зазначив, про те, що вимога про погашення заборгованості у визначений законом строк першому відповідачу не пред*являлась

Другий відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав, хоча ухвала суду про порушення провадження від 17.09.2015року у даній справі вручена відповідачу 23.09.2015 р., про що свідчить поштове повідомлення долучене судом до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.

06 травня 2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славгород», як Покупцем було укладено Договір поставки захисту рослин № 06/05 .

Відповідно до п.1.1. Договору, Постачальник приймає на себе зобов'язання поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар - засоби захисту рослин.

Розділом третім договору сторонами визначено ціну і кількість товару, зокрема, п.3.1.,.3.2 договору сторонами визначено, що загальна вартість поставляємого товару визначається згідно видаткових накладних постачальника, форма оплати - перерахування на розрахунковий рахунок не пізніше 30 жовтня 2014року.

Розділом четвертим договору сторонами визначено строки та умови поставки ,зокрема, п.4.1.,4.2. договору сторонами визначено, що поставка товару в повному об*ємі здійснюється до 30 жовтня 2014року, кожна партія товару підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною постачальника , довіреністю покупця ,

- рахунком - фактурою постачальника з точною назвою кількості , ціни товару без ПДВ, загальної суми без ПДВ , всього до оплати.

Згідно п.8.2.договору , сторонами визначено, що цей договір вступає в силу від дня його підписання його сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами сторонами взятих на себе зобов*язань.

На виконання зобов'язань за Договором поставки, постачальник, поставив Покупцю, а останній прийняв засоби захисту рослин (товар) в асортименті, кількості та по цінам всього на загальну суму 226 328,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000016 від 06.05.2014року, однак всупереч умовам договору сума вартості товару відповідачем сплачена лише в сумі 104 854,0грн., що підтверджується банківською випискою(а.с.18-19), не оплаченими залишилась заборгованість в сумі 101474,0грн.

05 серпня 2015 року Відповідачу-2 пред'явлено вимогу в порядку статті 530 УК України про погашення заборгованості, однак відповідачем відповіді на претензію не надано, заборгованість не погашено, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом .

Під час розгляду справи по суті позивачем в судовому засіданні 29.10.2015 року зазначено про сплату суми основної заборгованості відповідачем після звернення позивача з позовом, що підтверджено банківською випискою АТ "Райффайзен банк аваль" від 19.10.2015року, в зв'язку з чим, позивач просив суд в цій частині позовних вимог припинити провадження у праві на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Судом враховано п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи вищевикладені обставини, господарський суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 101 474,40грн. заборгованості, згідно п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.5.2. договору за порушення строків сплати товару сторона ,яка не виконала умови договору сплачує другій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожний день прострочки непоставленої в строк товар , від несплаченої оплати.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (1) неустойка, 2) штраф, 3) пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частина шоста ст.231 Господарського кодексу України передбачає, що штрафні санкції, за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд зазначає, що договір поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, а тому має обов'язкову силу насамперед для самих сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Розрахунок пені перевірено судом самостійно та встановлено, що нарахована позивачем пеня відповідає вимогам чинного законодавства та враховуючи наведені законодавчі приписи, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в сумі 20 014,09грн.

Господарський суд констатує, що належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування позивачем на суму боргу 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, то такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов'язання.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3%річних в сумі 2 668,92грн. та інфляційні нарахуванні в сумі 46 886,46грн. обґрунтовані, перевірені судом, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що 06 травня 2014року між позивачем та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, було укладено договір поруки , згідно якого другий відповідач поручився за виконання першим відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань.

Статтею 540 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до умов цього Договору Поручитель зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Боржником зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за Договором поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року, укладеного між Кредитором та Боржником , а також інших витрат кредитора, визначених в пункті 2.1. статті 2 цього Договору, що пов'язані з захистом свого порушеного права разі невиконання та/або неналежного виконання Боржником обов'язків за Договором поставки .

Згідно п.1.2. поручитель підтверджує, що він ознайомлений з Договором поставки засобів захисту рослин 06/05 від 06 травня 2014 року та додатками до нього, повністю та однозначно розуміє його суть і обсяг зобов*язань ТОВ «Славгород», непорозумінь та заперечень до Договору про надання послуг та додатків до нього не має.

Згідно п.2.1. договору порукою забезпечується виконання Боржником наступних зобов'язань:

2.1.1.сплати ТОВ «Славгород» в повному обсязі суми заборгованості за Договором поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року в строки і в порядку, передбаченому Договором про надання послуг та додатками до нього;

2.1.2.сплата ТОВ «Славгород» штрафних санкцій у розмірі, передбаченому пунктом 5.2. Договору поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року збитків, включаючи недоотриману вигоду, передбачених п.5.1 про надання поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року та інших витрат Кредитора, що пов'язані з захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконання Боржником обов'язків за Договором поставки, а саме витрат Кредитора на оплату судових витрат, послуг адвокатів в розмірі встановленому відповідним рішенням суду.

2.2. За виконання Зобов'язань, забезпечених порукою, Поручитель несе відповідальність солідарно/або окремо кожен, усім майном, яке належить йому на праві власності та на яке відповідно до вимог чинного законодавства може бути звернене стягнення.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

В свою чергу, в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, відповідач 1 та відповідач 2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники що визначена умовами договору поруки №П-06/05 від 06.05.2014року.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 7.2. договору поруки встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання його повноваженими представниками сторін і діє до моменту повного виконання зобов*язань , забезпечених порукою.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором не свідчать про те, що договором поруки встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини 4 статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14.

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини 4 статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини 4 статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини 4 статті 559 ЦК України).

При цьому, встановлений у другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого воно припиняється.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним, тобто таким, з яким пов'язане існування (виникнення або припинення) самого права) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення за основним зобов'язанням .

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14 та у справі № 6-6цс14.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 15.09.2015 р., про що свідчить штамп канцелярии господарського суду Харківської області .

Таким чином, враховуючи те, що вимога до поручителя Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, смт. Ков'яги про виконання ним зобов'язання за договором поруки була пред'явлена позивачем в судовому порядку лише 15.09.2015 р., тобто з пропуском встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, як умови чинності поруки, оскільки строк виконання основного зобов'язання за договором поставки засобів захисту рослин № 06/05 від 06 травня 2014 року закінчився 30.10.2014 р., суд дійшов висновку, що порука за договором від 06 травня 2014року є припиненою.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір покладається на другого відповідача .

Керуючись ст.ст. 11, 509, 553, 554, 543, 693,712 ЦК України, 33, 43, 44, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" (42456, Сумська область, Краснопільській район, с. Славгород, вул. Веригина, 1, код 32021456, р/р 2 в АТ "Райффайзен банк аваль", МФО380805) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (63021, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен банк Аваль" м . Києва, МФО 380805) - пені в сумі 20 014,09грн., 3%річних в сумі 2 668,92грн. та інфляційні нарахуванні в сумі 46 886,46грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3070,59грн.

В задоволенні позовних вимог до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (Першого відповідача ) відмовити.

По позовним вимогам на суму 101 474,40 провадження у справі припинити на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя О.О. Присяжнюк