ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015 року Справа № 904/4102/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015р. у справі №904/4102/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-Страхування", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", м.Дніпропетровськ

про стягнення 36040,06 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-Страхування" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" про стягнення 36040,06 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015р. у справі №904/4102/15 (суддя Юзіков С.Г.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" на користь ПрАТ "ПРОСТО-Страхування" 35040,06 грн. - страхового відшкодування, 1776,31 грн. - судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

При ухваленні оскаржуваного рішення господарський суд виходив з того, що позивач довів існування зобовязань відповідача з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, яка була завдана в результаті ДТП у розмірі 35040,06 грн. (фактичні витрати), які мають бути стягнуті за вирахуванням франшизи 1000,00 грн.

Не погодившись із означеним рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та просить його змінити, зменшивши розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 33497,43 грн. та відповідно, зменшивши суму судового збору, що підлягає стягненню.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що у висновку експерта №107/14 від 07.08.2014р., вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Тойота Кемрі" р/н НОМЕР_1, застрахованого позивачем, без врахування втрати товарної вартості та ПДВ складає 34497,43 грн., вважає, що страхове відшкодування повинно бути розраховано на підставі саме цієї суми. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів сплати страхового відшкодування з ПДВ. Посилається апелянт на те, що відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 Цивільного кодексу України, обовязок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обовязкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком. Отже, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу за вирахуванням втрати товарної вартості, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу за вирахуванням втрати товарної вартості відшкодовує особа, яка безпосередньо завдала збитків. Тобто, на думку відповідача, саме у межах фактичних затрат (із вирахуванням франшизи, якщо є), а не в такому ж точному їх розмірі.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

Представники сторін у судові засідання, призначені на 05.10.2015р. та 26.10.2015р. не з'явилися, при причини неявки апеляційний суд не повідомили. Належне повідомлення сторін посвідчується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи, що сторони не скористалися наданими їм правами брати участь в судових засіданнях та на засадах змагальності доводити суду обґрунтованість своїх вимог та заперечень, а неявка представників сторін не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, судова колегія визнала можливим розглянути скаргу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників сторін за наявними матеріалами в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між ПрАТ "ПРОСТО-Страхування" (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) був укладений договір страхування №1401835 серії ПКД майнових інтересів власника автомобіля "Toyota CAMRY" від 10.07.2014р., реєстраційний номер НОМЕР_2.

30.07.2014р. на автодорозі М06 Київ - Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобілів: "Scania", реєстраційний номер НОМЕР_3, з напівпричепом "Wielton", реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, "Renault 21", реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3 та застрахований Позивачем автомобіль "Toyota CAMRY", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2014р у справі №205/8960/14-н ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Калькуляцією страховика, складеною за допомогою програми Audatex визначено вартість ремонту застрахованого автомобіля в сумі 39095,93 грн.

За висновком експертного автотоварознавчого дослідження №107/14 від 07.08.2014р., вартість відновлювального ремонту (Свр) автомобіля "Toyota CAMRY", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на момент проведення дослідження становить 39095,93 грн. При цьому експерт також зазначив, що вартість відновлювального ремонту (Свр) без врахування ПДВ та без врахування експлуатаційного зносу становить 34497,43 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №ПП00002856 від 22.08.2014р. особи, яка здійснювала роботи, вартість відновлювального ремонту "Toyota CAMRY" становить 38952,12 грн., але з урахуванням знижки у сумі 2912,06 грн. - 36040,06 грн., у тому числі ПДВ.

На підставі заяви страхувальника пошкодженого транспортного засобу та складеного 29.09.2014р. страхового акту №00283, позивач платіжним дорученням №27024 від 30.09.2014р. виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 36040,06 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу "Scania", р/н НОМЕР_3, з напівпричепом "Wielton", р/н НОМЕР_4, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дніпроінмед" (відповідач у даній справі), що підтверджується полісом ОСЦПВ серії АІ №0203763, діючий на 30.07.2014р.

Позивач звертався до відповідача з заявою про страхове відшкодування №04-6444 від 19.11.2014р., але відповідач відповіді на таку заяву позивачу не надіслав, добровільних виплат з відшкодування понесених позивачем витрат не здійснив, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Причиною спору є питання про існування у відповідача (страховика обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, який був визнаний винним у спричинені шкоди) обов'язку здійснити відшкодування витрат позивача (страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі за договором добровільного майнового страхування ) у розмірі оціненої шкоди без врахування ПДВ, втрати товарної вартості та за вирахуванням франшизи.

Пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правої підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т.п.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання чи збереження якої створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 27 Закону України "Про страхування" також визначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 22 п. 22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами статті 12 п. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Отже, до позивача (страховик), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки - у межах фактичних затрат, а враховуючи на укладення такою особою договору про обов'язкове страхування своєї цивільно-правової відповідальності із відповідачем, саме відповідач у даній справі - є особою, на яку покладено таке відшкодування в межах оціненої шкоди за вирахуванням франшизи.

Згідно полісу ОСЦПВ серії АІ №0203763 ліміт відповідальності відповідача (страховика) за шкоду завдану майну становить 50000,00 грн., а розмір франшизи - 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 32 п. 32.7 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Втім, як зазначено у Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №107/14 від 07.08.2014р., вартість відновлювального ремонту автомобіля (Свр) автомобіля "Toyota CAMRY", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на момент проведення дослідження становить 39095,93 грн. та розраховується за формулою: Свр = Ср (вартість робіт) + См (вартість матеріалів) + Сс (вартість нових складових - запчастин) та була здійснена без врахування втрати товарного вигляду ВТВ (У) та без врахування експлуатаційного зносу Ез=0. При визначені вартості Сс (вартість нових складових - запчастин) експертом було враховано ПДВ 20%, внаслідок чого вартість відновлювального ремонту Свр без врахування ПДВ та без врахування експлуатаційного зносу становить 34497,43 грн., тобто дорівнює тій сумі, на відшкодуванні якої (за вирахуванням франшизи) наполягає відповідач, а повна вартість відновлювального ремонту з ПДВ, який нараховано на вартість нових складових - запчастин, дорівнює сумі 39095,93 грн.

Як зазначено у рахунку-фактурі №ПП00002856 від 22.08.2014р., до вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota CAMRY" виконавцем робіт було включено вартість придбання нових складових - запчастин з урахуванням ПДВ, потреба у придбанні яких підтверджена й зазначеним вище висновком експертного автотоварознавчого дослідження.

Відповідач зі своєї сторони можливості проведення відновлювального ремонту без використання нових складових (запчастин) не довів. Тому заперечення відповідача про необхідність зменшення розміру відшкодування, прийнявши за основу до виплат суму відновлювального ремонту без врахування ПДВ, правильно відхилені судом першої інстанції, як такі, що спростовуються матеріалами справи, з чим погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт того, що витрати на відновлювальний ремонт не перевищили вартості оціненої шкоди, розмір якої визначений у встановленому законодавством порядку.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд надав спірним обставинам правильну правову оцінку, тому дійшов законного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного господарського суду, що відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яка була завдана в результаті ДТП, у розмірі фактичних витрат позивача - 36040,06 грн., але за вирахуванням франшизи - у сумі 1000,00 грн., тобто в сумі 35040,06 грн.

Приймаючи до уваги викладене, доводи відповідача про незаконність прийнятого судового рішення слід визнати необґрунтованими, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду відсутні, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення має бути залишено без змін.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015р. у справі №904/4102/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 30.10.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов