ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 листопада 2015 року Справа № 910/6198/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коробенка Г.П.

суддів Прокопанич Г.К.

Шаргала В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року

у справі № 910/6198/15-г господарського суду міста Києва

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до приватного малого підприємства "Квант А"

про стягнення 341 268,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року у справі № 910/6198/15-г.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

З 01.09.2015 року набрав чинності Закон України № 484-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", яким внесено зміни до Закону України "Про судовий збір", зокрема, в частині розміру ставок судового збору.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1 218 гривень.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діє з 01.09.2015 року) ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на 10.02.2015 року) ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів, звертає увагу, що Волинський обласний центр зайнятості на момент подання позовної заяви був звільнений від сплати судового збору.

Однак, станом на день подачі касаційної скарги набрали чинності зміни до Закону України "Про судовий збір" (згідно Закону від 22.05.2015 року № 484-VIII), відповідно до яких позивач який підпорядковується та підзвітний Державному центру зайнятості - виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виключено з переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору. Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції у даній справі, Волинський обласний центр зайнятості повинен був сплатити судовий збір, визначений залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 року за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1111 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Виходячи зі змісту наведених норм особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об'єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

До касаційної скарги додано фіскальний чек від 06.10.2015 року № 6360, який свідчить про надіслання копії касаційної скарги відповідачу - ПМП КВАНТ-СА за адресою: 03127 Київ, водночас, в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в якому зазначена назва: ПМП "КВАНТ А"; відтак, зазначений фіскальний чек позбавляє касаційну інстанцію можливості оцінити даний документ як належний доказ направлення копії касаційної скарги відповідачу, що є підставою для повернення касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, заявником касаційної скарги не надано належних доказів направлення її іншій стороні у справі, тому неможливо дійти висновку, що скаржником належно виконані вимоги ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається, зокрема, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копій іншим сторонам у справі.

Статтею 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Згідно ст. 51 Господарського процесуального кодексу України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки оскаржена постанова Київського апеляційного господарського суду набрала законної сили 15.09.2015 року, то, з урахуванням наведених приписів закону строк касаційного оскарження зазначеного судового акта відповідно до частини другої статті 51 Господарського процесуального кодексу України закінчився 05.10.2015 року, а вказана касаційна скарга подана до суду 06.10.2015 року, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті, адресованому Київському апеляційному господарському суду. Таким чином, зазначена касаційна скарга подана після закінчення строку, встановленого для її подання.

Клопотання про відновлення пропущеного строку скаржником не заявлено.

З матеріалів справи та касаційної скарги вбачається, що позивач несвоєчасно отримав копію постанови суду апеляційної інстанції, однак, за наявності факту пропуску строку на звернення з касаційною скаргою та за відсутності клопотання заявника про відновлення строку колегія суддів позбавлена процесуальної можливості прийняти касаційну скаргу до розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 111, п. 3, 4, 5 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

1. Повернути касаційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 року у справі № 910/6198/15-г (з доданими до неї документами).

2. Справу № 910/6198/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.К. Прокопанич

В.І. Шаргало