РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №910/4427/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон"

до 1) Київської міської ради

2) Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення 7 453 686,60 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Гаращенко І.В. за довіреністю № 04 від 15.10.2015

від відповідача-1: Тхорик С.М. за довіреністю № 225-КР-3242 від 03.09.2015

Семенюк Н.М. за довіреністю № 225-КР-106 від 28.01.2015

від відповідача-2: Семенюк Н.М. за довіреністю № 062/01/10-11678 від 30.12.2014

від третьої особи: не з`явився

від Прокуратури: Греськів І.І. - старший прокурор відділу за посвідченням № 002668 від 05.09.2012

Обставини справи:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (відповідач) про стягнення 7453686,60 грн., з яких: 6017865,00 грн. прямих збитків та 1435821,60 грн. упущеної вигоди.

Позовні вимоги заявлено на підставі ст.ст. 22, 216, 536. 1173, 1212, 1214 ЦК України, ст. 26, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2010, визнано недійсним із моменту укладення Договір №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 купівлі-продажу акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" (далі - ВАТ "Київгаз") від 18.03.2010, укладений між ТОВ "ФК "Новий регіон" та Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - ГУКВ м. Києва); визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на 1614144 штук простих іменних акцій ВАТ "Київгаз", що становить 28,64 % статутного капіталу цього товариства. Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2011 постанову апеляційного суду в зазначеній справі залишено без змін. У зв'язку з тим, що судом не було застосовано двосторонню реституцію, ТОВ "ФК "Новий регіон" просило стягнути з Київської міської ради 6017865 грн. прямих збитків (вартість акцій, сплачену позивачем відповідачеві за Договором купівлі-продажу акцій №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, яка не була повернута Київською міською радою позивачу) і 1435821,60 грн. упущеної вигоди, які б позивач міг отримати як прибуток у разі своєчасного повернення відповідачем грошових коштів, сплачених на виконання наведеного договору, та розміщення їх на депозит.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 у справі № 910/4427/14 (суддя Блажівська О.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 910/4427/14 (судді: Шапран В.В. - головуючий, Буравльов С.І., Андрієнко В.В.), в задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 у справі № 910/4427/14 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.06.2015 справу № 910/4427/14 допущено до провадження Верховного Суду України.

У заяві про перегляд з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ТОВ "ФК "Новий регіон" просило скасувати постанову Вищого господарського суду України від 10.02.2015 і прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч. 4 ст. 258, ст. 536, ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), п. 2 ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства".

Постановою Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 3-318г15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 910/4427/14 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2014 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 листопада 2014 року та постанову Вищого господарського суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 910/4427/14 скасовано; справу № 910/4427/14 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/956 від 13.07.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/4427/14.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2015 справу № 910/4427/14 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2015 справу № 910/4427/14 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 03.08.2015 о 14:00 год.

31.07.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про відсутність аналогічного спору. Зазначеною заявою позивач також просив суд долучити до матеріалів справи витяги з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача, відповідача.

31.07.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача за рахунок місцевого бюджету міста Києва 6 017 865,00 грн., 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами, 936 780,44 грн. - 3 % річних, 5 643 733,61 грн. - інфляційних втрат, шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон". В якості додатків до заяви позивач надав суду розрахунки сум процентів за користування коштами, 3 % річних, інфляційних втрат; докази направлення копії заяви про зміну предмету позову з додатками на адреси відповідача, третіх осіб та Прокуратури міста Києва.

В судове засідання, призначене на 03.08.2015, з'явилися представники позивача, відповідача, третьої особи-1 та Прокуратури міста Києва.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 03.08.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 16.07.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 03.08.2015, представник третьої особи-1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи копій відомостей з ЄДРПОУ, виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та роздруківки інформації з сайту Міністерства юстиції України стосовно третьої особи-1. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 03.08.2015 заява позивача про зміну предмету позову, подана 31.07.2015 через відділ діловодства суду, залучена судом до матеріалів справи, учасників судового процесу повідомлено про здійснення її розгляду в наступному судовому засіданні.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні, призначеному на 03.08.2015, подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 14.09.2015 об 11:50 год.

27.08.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-2 (Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві) надійшли пояснення у справі № 910/4427/14 на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2015, згідно яких суд повідомлено, що третя особа-1 не є учасником спірних правовідносин і згідно зі своїми функціональними обов'язками не може надати суду будь-які фактичні дані по суті спору, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення даної справи. Також, суд повідомлено, що третя особа-2 не може надати суду пояснення з приводу заяви відповідача про зміну предмету позову, оскільки на адресу третьої особи -2 зазначена заява не надходила. Водночас, згідно поданих пояснень, третя особа-2 звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без участі свого представника та про повідомлення третьої особи-2 про розгляд справи належним чином.

14.09.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача (Київська міська рада) надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 16.07.2015, зі змісту яких вбачається, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позову.

14.09.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 (Департамент комунальної власності м. Києва) надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 16.07.2015, зі змісту яких вбачається, що третя особа-1 також повністю заперечує проти задоволення позову.

В обґрунтування заперечень проти задоволення позову відповідач та третя особа-1 вказують на таке:

- Київська міська рада (відповідач) не є стороною нікчемного Договору купівлі-продажу №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365, водночас, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину;

- частиною 4 статті 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання, наразі, позивачем не подано жодного доказу щодо вжиття ним заходів на отримання упущеної вигоди;

- приймаючи до уваги заяву Київської міської ради про застосування спливу позовної давності, враховуючи встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, третя особа-1 вважає, що строк, у межах якого позивач міг звернутись до суду зі спірною позовною вимогою до відповідача, сплив 07.12.2013 (перебіг позовної давності щодо спірних позовних вимог у справі № 910/4427/14 розпочався з 06.12.2010 (набрання чинності постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2010 у справі № 7/365)). В свою чергу, в силу приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові, а згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

14.09.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення проти заяви щодо зміни предмету позову, відповідно до яких відповідач просив суд повністю відмовити позивачу в задоволенні заяви щодо зміни предмету позову у справі № 910/4427/14, оскільки вважає, що у заяві позивача фактично йдеться про зміну не тільки предмету позову, а і про зміну його підстав, тоді як одночасна зміна і предмету, і підстав позову не допускається.

14.09.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 надійшли заперечення проти заяви щодо зміни предмету позову, відповідно до яких третя особа-1 просила суд повністю відмовити позивачу в задоволенні заяви щодо зміни предмету позову у справі № 910/4427/14, оскільки також вважає, що у заяві позивача фактично йдеться про зміну не тільки предмету позову, а і про зміну його підстав, тоді як одночасна зміна і предмету, і підстав позову не допускається.

В судове засідання, призначене на 14.09.2015, з'явилися представники позивача, відповідача, третьої особи-1 та Прокуратури міста Києва.

Представник третьої особи-2 в судове засідання, призначене на 14.09.2015, не з'явився, водночас, згідно поданих через відділ діловодства суду 27.08.2015 пояснень просив суд здійснювати розгляд справи без участі свого представника та повідомити третю особу-2 про розгляд справи належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 14.09.2015, здійснювався розгляд вищезазначеного клопотання третьої особи-2, викладеного у поясненнях, поданих через відділ діловодства суду 27.08.2015. Клопотання судом задоволене.

В судовому засіданні, призначеному на 14.09.2015, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 31.07.2015 через відділ діловодства суду, про зміну предмету позову. Відповідно до зазначеної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача за рахунок місцевого бюджету міста Києва 6 017 865,00 грн., 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами, 936 780,44 грн. - 3 % річних, 5 643 733,61 грн. - інфляційних втрат, шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон".

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2015 зазначену заяву підтримав, надав усні пояснення та просив суд задовольнити заяву про зміну предмету позову в повному обсязі.

Представники Прокуратури міста Києва, відповідача та третьої особи-1 заперечували проти задоволення заяви позивача про зміну предмету позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи-1, Прокуратури міста Києва, суд дійшов висновку, що заява позивача про зміну предмету позову задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що предметом позову у справі № 910/4427/14 є стягнення збитків з Київської міської ради в сумі 6 017 865,00 грн. та 1 435 821,60 грн. упущеної вигоди. В той же час, у заяві про зміну предмету позову позивач просить суд стягнути з відповідача за рахунок місцевого бюджету міста Києва 6 017 865,00 грн., 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами, 936 780,44 грн. - 3 % річних, 5 643 733,61 грн. - інфляційних втрат, шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон".

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в заяві про зміну предмету позову, зокрема, про стягнення 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами, 936 780,44 грн. - 3 % річних, 5 643 733,61 грн. - інфляційних втрат є одночасно зміною предмету та підстав позову, що, відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, є неможливим.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відхилення заяви позивача про зміну предмету позову, поданої 31.07.2015 через відділ діловодства суду.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.09.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих 14.09.2015 через відділ діловодства суду.

Представник третьої особи-1 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих 14.09.2015 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні, призначеному на 14.09.2015, представник Прокуратури міста Києва підтримав правову позицію представників відповідача та третьої особи-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 відкладено розгляд справи на 21.09.2015 о 10:10 год.

18.09.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких третя особа-1 просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Третя особа-1 зазначила, що Договір купівлі-продажу №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 стосується комунального майна територіальної громади міста Києва. Частиною 3 статті 216 ЦК України встановлено, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Третя особа-1 посилалася на абз. 3 п. 133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" від 18.05.2000 № 1723-ІІІ (в редакції, чинній як станом на момент укладення Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, так і на момент визнання його недійсним) як на положення спеціального законодавства України, якими було визначено особливий порядок застосування реституції за недійсними договорами купівлі-продажу об'єктів приватизації, який полягає у поверненні коштів виключно після повторного продажу відповідного об'єкту приватизації. Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження повторної реалізації предмету Договору купівлі-продажу №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, оскільки його продаж не здійснювалась. При цьому третя особа-2 зазначила, що втрата вищенаведеною нормою чинності з прийняттям Закону України "Про Державну програму приватизації" від 13.01.2012 № 4335-VІ та відсутність на сьогоднішній день аналогічної за відсутності будь-яких перехідних положень щодо даного питання не спростовує факту її чинності станом на момент укладення спірного договору та визнання його недійсним, що свідчить про продовження нею правових наслідків при вирішенні питання щодо застосування реституції за наслідками визнання недійсним такого правочину.

В якості додатку до вищенаведених пояснень третя особа-1 надала роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Вищого господарського суду України від 10.09.2012 у справі № 5002-21/3339-2012.

21.09.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на підставі ст.ст. 216, 1212 ЦК України 6 017 865,00 грн. коштів, отриманих відповідачем на виконання недійсного Договору № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, а також 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами на підставі ст.ст. 539, 1048, ч. 2 ст. 1214 ЦК України. Зазначені кошти позивач просив стягнути на свою користь за рахунок місцевого бюджету міста Києва шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань.

В судове засідання, призначене на 21.09.2015, з'явилися представники позивача, відповідача, третьої особи-1 та Прокуратури міста Києва.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 21.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 16.07.2015, від 03.08.2015 та від 14.09.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 21.09.2015, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 21.09.2015 через відділ діловодства суду, про зміну предмету позову.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2015 зазначену заяву підтримав, надав усні пояснення та просив суд задовольнити заяву про зміну предмету позову в повному обсязі.

Представники Прокуратури міста Києва, відповідача та третьої особи-1 заперечували проти задоволення заяви позивача про зміну предмету позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, Прокуратури міста Києва, третьої особи-1, суд дійшов висновку, що заява позивача про зміну предмету позову задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В судовому засіданні, призначеному на 14.09.2015, судом розпочато розгляд справи по суті, що підтверджується, зокрема, протоколом судового засідання від 14.09.2015.

Отже, зазначена заява позивача про зміну предмету позову була подана після початку розгляду по суті справи № 910/4427/14.

Крім того, заявлені позивачем вимоги в заяві про зміну предмету позову про стягнення 3 145 746,40 грн. процентів за користування коштами, є одночасно зміною предмету та підстав позову, що, відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, є неможливим.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відхилення заяви позивача про зміну предмету позову, поданої 21.09.2015 через відділ діловодства суду, оскільки дана заява не відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих 14.09.2015 через відділ діловодства суду.

Представник третьої особи-1 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих 14.09.2015 та 18.09.2015 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні, призначеному на 21.09.2015, старший прокурор Прокуратури міста Києва підтримав правову позицію представників відповідача та третьої особи-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 відкладено розгляд справи на 28.09.2015 о 09:50 год.

28.09.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення та заява, зі змісту яких вбачається, що позивач не заперечує проти залучення за ініціативою суду до участі у справі в якості відповідача-2 - Департамент комунальної власності міста Києва (правонаступник Головного управління комунальної власності м. Києва). Водночас, в наведених поясненнях позивач не погодився з доводами відповідача стосовно того, що Київська міська рада не виступала стороною визнаного недійсним Договору № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 та не отримувала на його виконання кошти. При цьому позивач наполягав, що в Договорі № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 продавцем виступала Київська міська рада в особі Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а покупцем - ТОВ "Новий регіон", який сплатив повну вартість акцій ВАТ "Київгаз" в сумі 6 017 865,00 грн. Обставина щодо здійснення ТОВ "Новий регіон" оплати в наведеній сумі встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі 7/365, а тому в силу ст. 35 ГПК України не підлягає доказуванню. До того ж, представник відповідача підтвердив, що кошти, сплачені ТОВ "Новий регіон" по Договору № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 були зараховані до Бюджету міста Києва.

28.09.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю представника бути присутнім в судовому засіданні 28.09.2015 через його участь в іншому судовому засіданні в Оболонському районному суді міста Києва.

В судове засідання, призначене на 28.09.2015, з'явилися представники відповідача, третьої особи-1 та Прокуратури міста Києва.

Представник позивача в судове засідання 28.09.2015 не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 28.09.2015 через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи-2 в судове засідання 28.09.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 16.07.2015, від 03.08.2015, від 14.09.2015 та від 21.09.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 28.09.2015, додаткові пояснення та заява позивача, подані 28.09.2015 через відділ діловодства суду, залучені судом до матеріалів справи. Судом також врахована правова позиція позивача щодо залучення за ініціативою суду до участі у справі в якості відповідача-2 - Департамент комунальної власності міста Києва.

Відповідно до ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача виноситься ухвала і розгляд справи починається заново.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідача, третьої особи-1 та Прокуратури міста Києва, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - Департамент комунальної власності міста Києва.

У зв'язку з залученням Департаменту комунальної власності міста Києва до участі у справі в якості відповідача-2, суд зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (третя особа-2) слід вважати третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 розгляд справи відкладено на 26.10.2015 о 14:00 год., залучено до участі у справі в якості відповідача-2 Департамент комунальної власності міста Києва (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ідентифікаційний код 190204070), зобов'язано позивача визначити позовні вимоги до кожного з відповідачів.

07.10.2015 через відділ діловодства суду від представника третьої особи (Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві) надійшов відзив у справі № 910/4427/14, в якому зокрема, зазначено, що органи Державної казначейської служби України не здійснюють облік бюджетних призначень та фактичного надходження коштів на реєстраційні рахунки у розрізі зобов'язань (укладення договорів). Відповідно до відзиву третя особа також звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без участі свого представника та про повідомлення третьої особи про розгляд справи належним чином.

23.10.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач, на підставі ст.ст. 215, 216, 536, 1048, 1212, 1214 ЦК України, просив суд стягнути з Київської міської ради (відповідач-1) за рахунок місцевого бюджету міста Києва шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" 6 017 865,00 грн.; 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами.

Згідно вищенаведеної заяви позивач вказав, що він змінює тільки предмет позову, а саме матеріально-правову вимогу позивача до відповідача щодо якої суд повинен ухвалити рішення, тоді як підставу позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, - не змінює. При цьому позивач зазначив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/4427/14 залучено Департамент комунальної власності міста Києва до участі у справі в якості відповідача-2, тож відповідно до ч. 4 ст. 24 ГПК України розгляд справи починається заново, а отже дана заява про зміну предмету позову подається згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті.

В судове засідання, призначене на 26.10.2015, з'явилися представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури міста Києва.

Представник третьої особи в судове засідання, призначене на 14.09.2015, не з'явився, водночас, відповідно до поданого через відділ діловодства суду 07.10.2015 відзиву у справі № 910/4427/14 просив суд здійснювати розгляд справи без участі свого представника та повідомити третю особу про розгляд справи належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, здійснювався розгляд вищезазначеного клопотання третьої особи, викладеного у відзиві у справі № 910/4427/14, поданому через відділ діловодства суду 07.10.2015. Клопотання судом задоволене.

В судовому засіданні 26.10.2015 судом встановлено, що повним найменуванням відповідача-2 станом на час розгляду спору по суті є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У зв'язку з наведеним, суд визначив повне найменування відповідача-2 як Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2015 підтримав заяву про зміну предмету позву, подану 23.10.2015 через відділ діловодства суду, надав відповідні усні пояснення та просив суд задовольнити дану заяву в повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, здійснювався розгляд заяви позивача, поданої 23.10.2015 через відділ діловодства суду, про зміну предмету позову.

Згідно ч. 4 ст. 24 ГПК України про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/4427/14 залучено до участі у справі в якості відповідача-2 Департамент комунальної власності міста Києва, у зв'язку з чим розгляд справи розпочався заново.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За змістом абз. 3, 4 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Виходячи зі змісту поданої позивачем 23.10.2015 через відділ діловодства суду заяви про зміну предмету позову, а також змісту раніше поданої позовної заяви № б/н від 14.03.2015 та конкретних обставин справи, суд розцінює подану позивачем 23.10.2015 заяву як заяву про зміну підстав позову, оскільки при зверненні до суду з позовною заявою № б/н від 14.03.2015 позивач просив стягнути з Київської міської ради 6 017 865,00 грн. прямих збитків та 1 435 821,60 грн. упущеної вигоди, тоді як відповідно до заяви, поданої 23.10.2015, позивач просить суд стягнути з Київської міської ради 6 017 865,00 грн. (ст.ст. 216, 1212 ЦК України) та 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами. Тобто, фактично позивач залишив без змін вимоги до Київської міської ради, змінивши при цьому обставини, на яких вони ґрунтуються (зокрема, нормативно-правове обґрунтування заявлених вимог).

Отже, судом встановлено, що подана суду 23.10.2015 заява є заявою про зміну підстав позову, дана заява за формою і змістом узгоджується із статтею 54 ГПК України, також до цієї заяви позивачем додані докази її направлення відповідачам у справі, третій особі та Прокуратурі міста Києва, при цьому з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи по суті після залучення до участі у справі відповідача-2 судом не здійснювався.

З урахуванням наведеного, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, подану 23.10.2015 через відділ діловодства суду.

Водночас, суд звернув увагу, що вищенаведена заява позивача містить вимоги тільки до Київської міської ради (відповідача-1) та не містить вимог до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідача-2), тоді як ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/4427/14 позивача зобов'язано визначити позовні вимоги до кожного з відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2015 підтримав позовні вимоги до Київської міської ради (відповідача-1) відповідно до заяви про зміну підстав позову, поданої 23.10.2015 через відділ діловодства суду, надав усні пояснення з приводу того, що саме Київська міська рада зобов'язана сплатити позивачу 6 017 865,00 грн. та 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами. Зазначені позовні вимоги до відповідача-1 позивач просив суд задовольнити в повному обсязі. Наразі позовні вимоги до відповідача-2 позивачем заявлені не були.

Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих 14.09.2015 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поясненнях, поданих Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 14.09.2015 та 18.09.2015 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, старший прокурор Прокуратури міста Києва підтримав правову позицію представників відповідача-1 та відповідача-2.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.10.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, Прокуратури міста Києва, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач посилався на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2012 в справі № 7/365, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2010 визнано недійсним із моменту укладення договір купівлі-продажу акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" (далі - ВАТ "Київгаз") від 18.03.2010, укладений між ТОВ "ФК "Новий регіон" та Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (далі - ГУКВ м. Києва). Визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на 1 614 144 штук простих іменних акцій ВАТ "Київгаз", що становить 28,64 % статутного капіталу цього товариства. Постановою Вищого господарського суду України від 1 березня 2011 року постанову апеляційного суду в зазначеній справі залишено без змін. У зв'язку з тим, що судом не було застосовано двосторонню реституцію, ТОВ "ФК "Новий регіон" просило стягнути з Київської міської ради 6 017 865 грн. прямих збитків (вартість акцій, сплачену позивачем відповідачеві за цим договором) і 1 435 821,60 грн упущеної вигоди.

Заперечуючи проти позову, відповідач і треті особи послалися на недоведеність позовних вимог та просили застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 у справі № 910/4427/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 910/4427/14, в задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 у справі № 910/4427/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 3-318г15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 10.02.2015 у справі № 910/4427/14 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2014, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 та постанову Вищого господарського суду України від 10.02.2015 у справі № 910/4427/14 скасовано; справу № 910/4427/14 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 3-318г15 та встановлено судом у справі № 7/365, 18 березня 2010 року між ТОВ "ФК "Новий регіон" (покупець) і ГУКВ м. Києва (продавець) укладено договір купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз". Згідно з умовами цього договору покупець за результатами аукціону, проведеного 18 березня 2010 року, придбав у продавця пакет акцій ВАТ "Київгаз" у кількості 1 614 144 штук, що становить 28,64 % статутного капіталу цього товариства, за ціною 6 017 865 грн. Відповідно до платіжних доручень від 3 березня 2010 року № 7 на суму 601 786,50 грн., від 15 квітня 2010 року № 24 на суму 2 407 146 грн., від 17 травня 2010 року № 35 на суму 3 008 932,50 грн. вартість акцій сплачено ТОВ "ФК "Новий регіон" у повному обсязі. Рішенням господарського суду м. Києва від 1 листопада 2010 року в справі № 7/365 визнано недійсним із моменту укладення договір купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" від 18 березня 2010 року, укладений між ТОВ "ФК "Новий регіон" та ГУКВ м. Києва виконавчого органу Київської міської ради. Визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на 1 614 144 штук простих іменних акцій ВАТ "Київгаз", що становить 28,64 % статутного капіталу цього товариства. Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, виходив із порушення приватизаційного законодавства під час укладення спірного договору, оскільки ВАТ "Київгаз" було включено до переліку господарських товариств, пакети акцій та частки яких належать територіальній громаді м. Києва, що не підлягають продажу. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 грудня 2010 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Погодившись із висновками суду першої інстанції про порушення приватизаційного законодавства під час укладення договору купівлі-продажу акцій, апеляційний суд разом з тим послався на положення ч. 2 ст. 215, ст. 228 ЦК України та дійшов висновку, що цей договір є нікчемним як такий, що порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Києва. Постановою Вищого господарського суду України від 1 березня 2011 року постанову апеляційного суду в зазначеній справі залишено без змін.

Водночас, усуваючи розбіжності в застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права (у даній господарській справі № 7/365 та цивільній справі № 6-29663св12), Судова палата у господарських справах і Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла, зокрема, таких висновків.

На час набрання законної сили рішенням у справі № 7/365 (6 грудня 2010 року) до наслідків нікчемного правочину застосувався спеціальний строк позовної давності - десять років (ч. 4 ст. 258 ЦК України).

15 січня 2012 року набрав чинності Закон України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", яким ч. 4 ст. 258 ЦК України виключено. При цьому ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання ним чинності особа має право звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями ЦК України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання ним чинності.

Ураховуючи, що судовим рішенням у господарській справі № 7/365, яке набрало законної сили 6 грудня 2010 року, встановлено нікчемність договору купівлі-продажу акцій як такого, що порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Києва, Верховний Суд України вказав, що суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" та дійшли помилкового висновку про відмову ТОВ "ФК "Новий регіон" у позові про застосування наслідків нікчемного правочину з підстав пропущення позовної давності.

Крім того, як вказав Верховний Суд України, у справі, що розглядається, основна позовна вимога - повернення коштів, сплачених за нікчемним правочином, а додаткова вимога - стягнення збитків, спричинених таким неповерненням. Згідно з ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Усупереч наведеній нормі матеріального права суд відмовив у стягненні збитків через недоведеність такої позовної вимоги.

Таким чином, Верховний Суд України дійшов висновку, що суд допустив неоднакове і неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень, а тому судові рішення у справі № 910/4427/14 скасував. Справу № 910/4427/14 передав на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Отже, зміст викладеного у постанові Верховного Суду України свідчить, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", у зв'язку з чим вбачається, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Зважаючи на наведені приписи, новий розгляд справи № 910/4427/14 здійснювався з урахуванням висновків Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015 у справі № 3-318г15 та в межах позовних вимог позивача, які останній виклав у заяві про зміну підстав позову, поданій через відділ діловодства суду 23.10.2015, та яка прийнята судом до розгляду в засіданні 26.10.2015.

Так, позивач звертається з вимогою про стягнення з Київської міської ради (відповідача-1) 6 017 865,00 грн., обґрунтовуючи її тим що Договір купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 визнано недійсним та Київська міська рада не повернула ТОВ "ФК "Новий регіон" грошові кошти в сумі 6 017 865, 00 грн., отримані на виконання недійсного Договору купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010. На підставі ст.ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України позивач вважає, що Київська міська рада зобов'язана повернути ТОВ "ФК "Новий регіон" кошти в сумі 6 017 865,00 грн.

Позивач також звертається з вимогою про стягнення з Київської міської ради (відповідача-1) 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами. При цьому позивач, враховуючи, що розмір процентів за користування належними ТОВ "ФК "Новий регіон" грошовими коштами не встановлено договором та позадоговірний характер спірних правовідносин, що обумовлений недійсністю Договору купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 р., вважає, що для визначення розміру процентів при вирішенні даного спору може бути застосована по аналогії закону норма ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не породжує правових наслідків та є недійсним з моменту його вчинення, то позивач вважає, що кошти сплачені ТОВ "ФК "Новий регіон" на рахунок Київської міської ради на виконання нікчемного Договору купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 р. є безпідставно одержаними з моменту їх сплати (17.05.2010 була сплачена повна сума вартості акцій). Позивач також вважає, що з 06.12.2010 (набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2012) і по час складання позовної заяви ТОВ "ФК "Новий регіон", Київська міська рада має сплати ТОВ "ФК "Новий регіон" проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами (розрахунок процентів за користування коштами доданий в якості додатку до заяви позивача про зміну підстав позову, поданої 23.10.2015 через відділ діловодства суду.

Наведені позовні вимоги заявлені позивачем до Київської міської ради (відповідача-1), тоді як до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідача-2) позивач жодних вимог не заявив, оскільки вважає, що саме Київська міська рада зобов'язана сплатити позивачу 6 017 865,00 грн. та 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами. При цьому позивач виходив з такого:

- Головне управління комунальної власності міста Києва, правонаступником якого є Департамент комунальної власності м. Києва (відповідач-2), діяло як уповноважений орган Київської міської ради;

- відповідно до резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва по справі № 7/365 від 01.11.2010, визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (відповідач-1) на 1 614 144 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз", що становить 28,64 відсотків статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз";

- Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент, підпорядковується голові Київської міської державної адміністрації, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді (п. 1 Положення про Департамент, затвердженого Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2012 р. № 2383).

Відповідач-1 (Київська міська рада) проти позовних вимог заперечував з підстав того, що Київська міська рада не виступала стороною визнаного недійсним Договору купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз" №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 та не отримувала на його виконання кошти, а тому не може бути належним відповідачем у справі.

Відповідач-2 (Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) проти позовних вимог заперечував та вказував на відсутність позовних вимог у позивача до відповідача-2.

Прокуратура міста Києва підтримала правову позицію відповідача-1 та відповідача-2.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.ч. 3, 4, 5 ст. 216 Цивільного кодексу України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що за загальним правилом наслідком недійсності правочину є застосування до сторін двосторонньої реституції (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України) або відшкодування збитків винною стороною (ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, з огляду на заявлені позивачем позовні вимоги (заява про зміну підстав позову, прийнята судом до розгляду в засіданні 26.10.2015), доведенню підлягає факт наявності (відсутності) підстав для повернення Київською міською радою Товариству з обмеженою відповідачльністю "ФК "Новий регіон" коштів в сумі 6 017 865,00 грн. за недійсним правочином.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 17.04.2014 № 1226-VII) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2012, яке набрало чинності 06.10.2012, встановлено, що між Головним управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" 18.03.2010 укладено договір № Д-2010/03/18/1;606 купівлі-продажу, згідно з яким ТОВ "ФК "Новий регіон" придбало пакет акцій ВАТ "Київгаз" 1 614 144 штук, що становить 28,46% статутного капіталу товариства, за ціною в розмірі 6 017 865 грн.

Вищенаведеним рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 7/365 визнано недійсним Договір № Д-2010/03/18/1;606 купівлі-продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" у кількості 1 614 144 штук, що становить 28,64 відсотків статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз", укладений 18.03.2010 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон"; визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради () на 1 614 144 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" (), що становить 28,64 відсотків статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз".

Погодившись із висновками Господарського суду міста Києва в рішенні від 01.11.2010 у справі № 7/365 про порушення приватизаційного законодавства під час укладення договору купівлі-продажу акцій, Київський апеляційний господарський суд у постанові від 06.12.2010 разом з тим послався на положення ч. 2 ст. 215, ст. 228 ЦК України та дійшов висновку, що цей договір є нікчемним як такий, що порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Києва.

Отже, обставини щодо укладення Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 саме між Головним управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон", придбання останнім пакету акцій ВАТ "Київгаз" за ціною в розмірі 6 017 865 грн., визнання Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 недійсним, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2012, яке набрало законної сили, а тому, в силу наведених приписів ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування при розгляді даної справи Господарського суду міста Києва № 910/4427/14, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Додатково, факт укладення Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 між Головним управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" підтверджено постановою Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 3-318г15. Наведеною постановою Верховного Суду України також встановлено, що відповідно до платіжних доручень від 3 березня 2010 року № 7 на суму 601 786,50 грн., від 15 квітня 2010 року № 24 на суму 2 407 146 грн., від 17 травня 2010 року № 35 на суму 3 008 932,50 грн. вартість акцій сплачено ТОВ "ФК "Новий регіон" у повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, суд критично оцінює твердження позивача про те, що продавцем за Договором № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 виступала Київська міська рада в особі Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365 не змінювало суті договірних відносин і не встановлювало заміни сторони Договору № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, а лише визнало цей договір недійсним, оскільки такі твердження позивача не відповідають матеріалами справи.

Отже, стороною Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, яка виступила в якості продавця за результатами аукціону з продажу простих іменних акцій у кількості 1 614 144 шт. ВАТ "Київгаз", було визначено власника цих акцій - Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та саме з останнім Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" (позивач) підписало спірний договір.

Судом також враховано, що згідно пункту 1 Положення про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.2003, № 584/744 "Про затвердження Положень про головні управління, управління та інші структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)") (яке було чинним станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення про Головне управління) Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підзвітним і підконтрольним Київській міській раді та підпорядкованим Київському міському голові.

Головне управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства у м. Києві, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, бланки та інші реквізити (п. 3 Положення про Головне управління).

Головне управління згідно покладених на нього завдань, зокрема, здійснює продаж об'єктів приватизації та їх відчуження згідно з рішеннями Київської міської ради (п.п. 33 п. 7 Положення про Головне управління).

Отже, Київська міська рада приймає рішення, зокрема, про продаж об'єктів приватизації та їх відчуження, відповідно до вимог законодавства, а Головне управління зобов'язане виконувати рішення щодо продажу об'єктів приватизації в порядку, передбаченому чинним законодавством та рішеннями Київської міської ради.

Натомість, наведене жодним чином не свідчить про те, що, приймаючи рішення щодо продажу об'єкта приватизації, Київська міська рада автоматично стає стороною договору купівлі-продажу відповідного об'єкта приватизації, а рівно не свідчить про те, що Головне управління, діючи у відповідності до рішення Київської міської ради, не може укладати від власного імені відповідні договори, враховуючи при цьому, що Головне управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління комунальної власності м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 15.03.2012 №198/7535 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2012 № 2383 перейменовано у Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Останній є правонаступником Головного управління та відповідачем-2 у справі.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини з приводу купівлі-продажу пакета акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз" у кількості 1 614 144 штук, що становить 28,64 відсотків статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз", які були предметом нікчемного Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, виникли між позивачем та відповідачем-2.

Також судом досліджено наявні в матеріалах справи платіжні доручення від 3 березня 2010 року № 7 на суму 601 786,50 грн., від 15 квітня 2010 року № 24 на суму 2 407 146 грн., від 17 травня 2010 року № 35 на суму 3 008 932,50 грн. (а.с. 14, 15, 16 т. 1), згідно яких позивачем сплачено вартість акцій ВАТ "Київгаз" за вищевказаним договором у повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно вищенаведених платіжних доручень позивач сплатив ціну акцій у відповідності до п. 2.2 Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 шляхом перерахування грошових коштів на рахунки Головного управління комунальної власності м. Києва № 1052, № 1052 в банку Головного управління Державного казначейства у місті Києві, МФО 820019, , а отже на рахунки відповідача-2. Відповідний факт перерахування коштів на рахунки відповідача-2 підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем-2.

Відповідачі у справі (Київська міська рада та Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підтвердили, що кошти, отримані від ТОВ "Фінансова компанія "Новий регіон" згідно п. 2.2 Договору № Д-2010/03/18/1;606, Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перераховувало до бюджету міста Києва відповідно до п. 36 Програми приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007 - 2010 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 08.02.2007 № 62/723 та згідно вимог п. 2.4 Порядку перерахування до державного бюджету коштів, одержаних від приватизації державного майна, затвердженого наказом Державного казначейства України, Фонду державного майна України від 19.11.2003 № 212/2057, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2003 р. за № 1119/8440, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.04.2010 № 384, від 21.04.2010 № 397, від 18.05.2010 № 459 (а.с. 94, 96, 99 т. 1).

Натомість вищезазначене лише підтверджує, що отримувач спірних коштів - Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є відповідач-2, перерахувало ці кошти до бюджету міста Києва, а рівно жодним чином не свідчить, що отримувачем спірних коштів була Київська міська рада (відповідач-1), докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Водночас судом враховано таке.

Згідно ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

За змістом статті 184 Цивільного кодексу України вбачається поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками або родовими ознаками. Так, речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Зважаючи на наведені правові норми, гроші є речами та відносяться до речей, що мають родові ознаки, є замінними.

Отже, за спірних правовідносин, що склалися між сторонами, сплачені позивачем за недійсним Договором № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 грошові кошти на загальну суму 6 017 865,00 грн. (згідно платіжних доручень від 3 березня 2010 року № 7 від 15 квітня 2010 року № 24, від 17 травня 2010 року № 35) були перераховані саме відповідачу-2. При цьому дані кошти не відносяться до індивідуально визначених речей, а тому подальше їх призначення (використання) не може впливати на суть правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем-2.

Водночас, позивач фактично звертається з вимогою, зокрема, про стягнення грошових коштів в сумі 6 017 865,00 грн. за недійсним Договором № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 до відповідача-1, який, як встановлено судом, не був стороною цього договору та не отримував сплачені позивачем кошти на виконання цього договору.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Там же зазначено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

З урахуванням зазначеного суд критично оцінює доводи позивача з приводу того, що саме Київська міська рада (відповідач-1) зобов'язана сплатити позивачу 6 017 865,00 грн., оскільки такі доводи позивача не підтверджуються матеріалами справи. При цьому суд зазначає, що визнання рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 7/365 від 01.11.2010, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 06.12.2012, права власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на 1 614 144 штук простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства "Київгаз", що становить 28,64 відсотків статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Київгаз", жодним чином не свідчить про знаходження у відповідача-1 сплачених позивачем спірних коштів в сумі 6 017 865,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача належних та достатніх обґрунтувань своїх вимог про стягнення з Київської міської ради (відповідач-1) за рахунок місцевого бюджету міста Києва шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" 6 017 865,00 грн., а тому в позові в цій частині належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлено вимоги лише до відповідача-1, а клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України позивачем не подано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виходу за межі визначених позивачем позовних вимог.

Водночас, відмовляючи в задоволенні зазначених позовних вимог до Київської міської ради за недоведеністю, суд відхиляє доводи Київської міської ради, викладені у додаткових поясненнях, поданих 18.09.2015 через відділ діловодства суду, зокрема, про необхідність застосування до спірних правовідносин положень спеціального законодавства України, якими було визначено особливий порядок застосування реституції за недійсними договорами купівлі-продажу об'єктів приватизації, якій полягає у поверненні коштів виключно після повторного продажу відповідного об'єкту приватизації (абз. 3 п. 133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, затвердженої Законом України "Про Державну програму приватизації" від 18.05.2000 № 1723-ІІІ (в редакції, чинній станом на момент укладення Договору купівлі-продажу № Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 та на момент визнання його недійсним). При цьому суд зазначає про відсутність підстав для застосування наведених норм, оскільки мотивуючи своє рішення у справі № 7/365, Господарський суд міста Києва, посилаючись на приписи ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, виходив із порушення приватизаційного законодавства під час укладення спірного договору, оскільки ВАТ "Київгаз" було включено до переліку господарських товариств, пакети акцій та частки яких належать територіальній громаді м. Києва, що не підлягають продажу.

Крім того, за відсутності підстав для задоволення основної вимоги (про стягнення з Київської міської ради 6 017 865,00 грн.), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення додаткової вимоги - про стягнення з Київської міської ради за рахунок місцевого бюджету міста Києва шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон" 1 435 821,60 грн. процентів за користування коштами, як похідної від основної вимоги.

Позовні вимоги до відповідача-2 позивачем не заявлялись.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в позові повністю, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 22, 24, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85, ч. 1,2 ст. 111-28 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.11.2015

Суддя Гумега О.В.