ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 914/4396/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Промислово-фінансовий банк (надалі ПАТ Промислово-фінансовий банк) за №16-0513/15 від 07.05.2015р. (вх. № 01-05/2065/15 від 14.05.2015р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2015р.

у справі № 914/4396/14

за позовом: ПАТ «Промислово-фінансовий банк»

до відповідача-1: Приватного підприємства АЛТАС (надалі ПП АЛТАС)

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Фаворит (надалі ОСОБА_2 Лізингова компанія Фаворит)

до відповідача-3:Товариства з обмеженою відповідальністю АТОН-ХХІ (надалі ОСОБА_2 АТОН-ХХІ)

про звернення стягнення на предмет застави,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 20.10.2015р.);

від відповідача-2: не зявився;

від відповідача-3: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.04.2015р. у справі № 914/4396/14 (суддя Щигельська О.І.) в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що спірне майно, як предмет застави, відчужено заставодавцем в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з передачі рухомого майна в лізинг, а відтак, з огляду на приписи ч.3 ст.9 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень зареєстроване обтяження транспортних засобів втратило силу.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що право власності на автомобіль перейшло до ПП «АЛТАС» на підставі звичайного договору купівлі-продажу № 1185 від 18.07.2013р., відповідно, на думку апелянта, відсутні підстави вважати, що відчуження майна здійснено в ході господарської діяльності з надання його у фінансовий лізинг, а, відтак і відсутні підстави для втрати сили зареєстрованого обтяження транспортного засобу.

Відповідачі не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача-1 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та відповідачі-2, 3 не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та реєстр вихідної кореспонденції ЛАГС від 07.10.2015р.

26.10.2015р. від позивача надійшло клопотання № 16-1035/15 від 21.10.2015р. (вх.№ 01-04/6683/15 від 26.10.2015р.) про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача-1, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 22.04.2015р. у справі № 914/4396/14.

01.08.2012р. між ПАТ Промислово-фінансовий банк (кредитор) та ОСОБА_2 Лізингова компанія Фаворит (позичальник) укладено кредитний договір №26-2063/12, згідно умов якого кредитор надав позичальнику на умовах, визначених цим договором, грошові кошти у вигляді кредиту 760 000,00 грн., з виплатою 22% річних з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 25.07.2015р. Визначена цим пунктом процентна ставка є фіксованою, а повернення кредиту здійснюється в строки та в розмірі згідно з встановленим графіком (з врахуванням змін, внесених додатковим договором від 18.12.2012р.) (а.с. 25-28, том І).

Факт надання позичальнику 760 000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером № 0905 від 01.08.2015р. (а.с. 29, том І).

Згідно п.2.10 кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобовязання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій, неустойки та інших сум, сплата яких передбачена цим кредитним договором, а також зобовязань щодо відшкодування збитків кредитора, які можуть бути завдані порушенням основного зобовязання чи умов цього договору, витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги і зверненням стягнення, встановлено обтяження, серед яких, зокрема, нотаріально посвідчений договір застави на легковий автомобіль LAND ROVER, модель DISKOVERY, 2008р.в., чорного кольору, реєстраційний №АА9208НЕ, номер шасі (кузова, рами) SALLAAA148A467104, що належить ОСОБА_2 АТОН-ХХІ згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №ААС718400 від 31.03.2010р., ринковою вартістю 292 966,67грн., згідно експертної оцінки, наданої ФОП ОСОБА_4 від 11.05.2012р.

Пунктом 3.2.3 кредитного договору сторони передбачили, зокрема, що у разі невиконання, неналежного виконання чи порушення позичальником та/або іпотекодавцем майновим поручителем та/або заставодавцем майновим поручителем будь-якого обовязку, передбаченого цим договором чи договорами, що забезпечують виконання зобовязань за цим договором кредитор має право припинити надання коштів за кредитом та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за фактичний строк користування ним та можливої неустойки, та, в разі невиконання вимоги кредитора, звернути стягнення на забезпечення.

Свої зобовязання щодо вчасного погашення кредиту та сплати процентів, боржник виконав не належним чином, за період з 26.06.2013р. по 11.08.2014р. по тілу кредиту утворилась заборгованість в розмірі 624 500,00 грн.

15.08.2014р. банк надіслав ОСОБА_2 Лізингова компанія Фаворит вимогу №06-0854/14 про дострокове повернення суми кредиту, сплату процентів за користування ним та пені за несвоєчасну сплату процентів в строк до 29.08.2014р. включно (а.с. 35-37 том І).

Проте, дана вимога була залишена боржником без відповіді та задоволення.

01.08.2012р. між ОСОБА_2 «АТОН-ХХІ» (заставодавець), який є майновим поручителем ОСОБА_2 «Фаворит» (боржник), та ПАТ «Промислово-фінансовий банк» (заставодержатель) укладено договір застави транспортного засобу. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №428. (а.с. 30-33 том І).

Цей договір забезпечує виконання зобовязань, які випливають з кредитного договору №26-2063/12, укладеного між боржником та заставодержателем 01.08.2012р., та визначене на час виконання цього зобовязання, включаючи погашення основної суми боргу, сплату процентів, неустойки та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачено кредитним договором, а також зобовязання щодо відшкодування збитків заставодержателя, які можуть бути завдані порушенням зобовязання чи умов цього договору, можливих витрат заставодержателя, повязаних із переданням вимоги та звернення стягнення на предмет застави, та витрат на утримання, збереження та страхування даного предмету застави. При цьому максимальний розмір вимог заставодержателя, які забезпечуються заставою за цим договором, складає 2 342 897,52грн. (п.1.1 договору).

На забезпечення виконання основного зобовязання заставодавець, як майновий поручитель, передає в заставу належний заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ААС718400, виданого ВРЕР-7 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 31.03.2010р., автомобіль марки LAND ROVER, модель DISKOVERY, легковий універсал-В, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) SALLAAA148A467104, реєстраційний №АА9208НЕ, зареєстрований ВРЕР-7 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 31.03.2010р., (п.1.6 договору).

На виконання п.1.13 цього договору, заставу зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна Полтавською філією державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України 01.08.2012р. за №12816214.

Пунктом 3.1 договору застави передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання боржником основного зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, а саме: при повному або частковому неповерненні основної суми боргу; та/або при несплаті або частковій несплаті сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті сум неустойки (пені, штрафних санкцій), інших платежів, невідшкодування збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов цього договору, несплаті можливих витрат заставодержателя, повязаних із предявленням вимоги та звернення стягнення на предмет застави, витрат на утримання, збереження та страхування предмету застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет застави (п.3.2 договору).

Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави до настання строку (терміну) виконання боржником основного зобовязання та направити кошти від його реалізації на задоволення своїх вимог в повному обсязі, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання боржником будь-якого зі своїх обовязків за основним зобовязанням або за цим договором заставодавцем (п.3.3, п.п.3.3.1 договору).

В той же час, у п.1.11.2 договору застави передбачено, що заставодавець на підставах, передбачених законодавством України, має право відчужувати предмет застави.

Відповідно до п.1.12 вказаного договору, предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця. Заміна предмету застави, наступна застава, відчуження будь-яким способом, передача в оренду, за договором про спільну діяльність, в т.ч. як внесок до статутного капіталу юридичних осіб, безоплатне користування, ренту, здійснюється за письмовою згодою заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 «АТОН-ХХІ» відчужило предмет застави транспортний засіб ПП АЛТАС (а.с. 61-65, 90-91 том І).

Вважаючи, що застава зберегла силу із переходом майна, що складало предмет застави, у власність іншої особи, банк звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення в рахунок погашення частини заборгованості по кредитному договору №26-2063/12 від 01.08.2012р., укладеному між ПАТ ПФБ та ОСОБА_2 ЛК Фаворит у розмірі тіла кредиту, що складає 624 500,00грн., на предмет застави транспортний засіб марки Land Rover, модель Discovery, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рама) SALLAAA148A467104, який належить ПП АЛТАС, шляхом продажу вказаного транспортного засобу ПАТ ПФБ, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем зі зняттям транспортного засобу з реєстрації в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень власника, необхідних для здійснення продажу, в тому числі отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; вилучення у відповідача-1 ПП АЛТАС та передання ПАТ ПФБ предмету застави транспортний засіб марки Land Rover, модель Discovery, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рама) SALLAAA148A467104, який належить ПП АЛТАС, комплект ключів від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт), для забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження на період до його реалізації (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог а.с. 162 том І).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Приписами ч.1 ст.589 ЦК України встановлено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Як визначено ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні норми містяться і в Законі України Про заставу, так згідно ч.2 ст.1 в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.20 вказаного Закону, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст.27 Закону України Про заставу, застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Вищезазначені норми Закону України Про заставу та Цивільного кодексу України застосовуються з урахуванням положень Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

За змістом ст.23 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі, якщо порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що предмет застави за договором застави транспортного засобу від 01.08.2012р., перейшов у власність ПП АЛТАС на підставі договору.

Право власності ПП АЛТАС на спірне рухоме майно транспортний засіб марки LAND ROVER, моделі DISСOVERY 2.7, 2008р.в., легковий універсал-В, чорного кольору, реєстраційний №ВС7199ЕВ (попередній №АА9208НЕ), номер шасі (кузова, рами) SALLAAA148A467104, підтверджується довідкою Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району вих.№9/РЕВ-2397с від 09.01.2015р. У результатах аналітичного пошуку ТЗ по НАІС ДДАІ МВС України зазначено, що вказаний транспортний засіб придбано у торговельній організації (а.с. 90-91 том І).

Приписами статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно положень ст.1 Закону України Про фінансовий лізинг фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом п.14.1.97. ст.14 Податкового кодексу України лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов: об'єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менш як 75 відсотків його первісної вартості, а орендар зобов'язаний на підставі лізингового договору та протягом строку його дії придбати об'єкт лізингу з наступним переходом права власності від орендодавця до орендаря за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі; балансова (залишкова) вартість об'єкта лізингу на момент закінчення дії лізингового договору, передбаченого таким договором, становить не більш як 25 відсотків первісної вартості ціни такого об'єкта лізингу, що діє на початок строку дії лізингового договору; сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює первісній вартості об'єкта лізингу або перевищує її; майно, що передається у фінансовий лізинг, виготовлене за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.

У п.14.1.191. ст.14 Податкового кодексу України, в якому наведено визначення поняття постачання товарів, зазначається, що постачанням товарів також розуміється фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу.

Проаналізувавши зміст вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним, оскільки поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу. За умовами такого правочину фактично відбувається відчуження майна від лізингодавця до лізингоодержувача. Зазначені висновки узгоджуються із постановою Верховного суду України від 01.10.2013 р. у справі №11/5005/2290/2012.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фінансовий лізинг (код КВЕД 64.91) визначено одним із видів господарської діяльності ОСОБА_2 АТОН-ХХІ із зазначенням, що такий вид діяльності є основним.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 АТОН-ХХІ (продавець) та ОСОБА_2 Денді-Львів ((покупець) укладено форвардний контракт на продаж автомобіля №348/08 від 04.06.2008р., за яким в день закінчення договору оперативного лізингу (оренди) №348 від 20.03.2008р., та підписання сторонами акту звірки платежів за договором оперативного лізингу (оренди) №348 від 20.03.2008р. і визнання ними відсутності фінансових чи інших претензій один до одного, продавець зобовязується в термін не пізніше 18 червня 2013р., продати покупцю автомобіль Land Rover Discovery, державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузов) №8ALLAAA148A467104, що був переданий продавцем покупцю в користування за договором оренди, відповідно до специфікації (додаток №1 до договору оренди та замовлення), та характеристик автомобіля (додатком №1 до контакту), а покупець придбати названий автомобіль (а.с. 179-191 том І).

Тобто, умови вказаного договору передбачено, що зобовязання за цим договором можуть бути передані, за згодою сторін, третій особі.

До матеріалів справи долучено видаткову накладну №30 від 19.07.2013р., за якою ПП АЛТАС отримано автомобіль Land Rover Discovery від ОСОБА_2 АТОН-ХХІ на підставі договору №1185 від 18.07.2013р. (а.с. 792 том І).

Твердження скаржника про те, що згідно ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Норми вказаного закону є спеціальними відносно Закону України Про заставу.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне майно як предмет застави відчужено заставодавцем в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з передачі рухомого майна в лізинг, отже, з огляду на приписи ч.3 ст.9 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, зареєстроване обтяження транспортних засобів втратило силу.

Відтак, позовна вимога про звернення стягнення на спірне майно, є необґрунтованою. Відповідно відсутні підстави для передачі предмета застави за договором застави транспортного засобу від 01.08.2012р., а саме транспортного засобу марки LAND ROVER, моделі DISСOVERY, 2008р.в., номер шасі (кузова, рами) SALLAAA148A467104, Публічному акціонерному товариству Промислово-фінансовий банк.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно наявної у справі копії листа ПАТ «Промислово-фінансовий банк» № 10/03-0565/15 від 15.06.2015р. позичальник не має заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом по кредитному договору № 26-2063/12 від 01.08.2012р., укладеного між ПАТ «Промислово-фінансовий банк» та ОСОБА_2 Лізинговою компанією «Фаворит». Заставне майно, яке було забезпеченням зобовязань по кредитному договору, вилучено банком з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12.06.2015р. Сторони будь-яких претензій одна до одної за кредитним договором не мають. Копію даного листа 05.10.2015р. долучено представником ПП «АЛТАС» до матеріалів апеляційного провадження (а.с. 83, том ІІ).

Враховуючи вищенаведене, апеляційна інстанція вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правомірним.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником, всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили обставини, на які він посилається у позовній заяві, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Львівської області від 22.04.2015р. у справі № 914/4396/145 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу передати до господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1