КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/4928/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Скрипки І.М.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників:

позивача Хитрова Л.В. - дов. № Э.37.7.0.0./Д-936 від 04.08.14;

відповідача Жигальська Ю.Ю. - дов. №ГН-16-Ю від 02.01.15.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах",

м. Дніпропетровськ

на Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015

у справі № 910/4928/15-г ( суддя: Прокопенко Л.В.)

за позовом ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах",

м. Дніпропетровськ

до відповідача ПАТ Страхова компанія " ВУСО", м.Київ

про стягнення страхового відшкодування у розмірі

9 243,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача ПрАТ Страхова компанія " ВУСО" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 9 243,81 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 № 910/4928/15-г відмовлено в задоволенні позовних вимог, як заявлених необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 № 910/4928/15-г скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у своєму Відзиві від 23.10.2015 № 4439/2 просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 № 910/4928/15-г залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 28.08.2015 № 910/4928/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

За Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 № 910/4928/15-г, у зв'язку із припиненням строку повноважень судді Авдеєва П.В. щодо здійснення правосуддя та перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, для розгляду даної скарги було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Скрипки І.М., Хрипуна О.О..

Ухвалою КАГС від 27.10.2015 № 910/4928/15-г прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Скрипки І.М., Хрипуна О.О..

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.08.2012 між позивачем як страховиком та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як страхувальником було укладено Договір страхування наземного транспорту № IFIUAX, відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля Lifan 320 д. р.н. НОМЕР_1.

Відповідно до Довідки ДАІ № 9172647 від 15.03.2013 в н/п Репехів, Жидачівського району, Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Lifan 320 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля ВАЗ 21150 д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7

За Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2015, гр. ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до Страхового акту від 25.04.2015 № И-1231 позивач ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі - 10 243,81 грн.

Позивач стверджував, що ним було виплачене страхове відшкодування в розмірі 10 243,81 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Платіжного доручення № 1353 від 25.04.2013 на суму 10 243,81 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винного водія ОСОБА_7, була застрахована у відповідача ПрАТ Страхова компанія "ВУСО", що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1507598, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання по відшкодуванню збитків, завданих майну третіх осіб транспортним засобом автомобіль ВАЗ 21150 д.р.н. НОМЕР_2, ліміт за шкоду майну - 50 000,00 грн., франшиза - 1 000 грн.

Суд першої інстанції, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (зміст наведених норм також було проаналізовано за Постановою Верховного суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для суду апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

За переліченими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки (Постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13).

Крім того, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, слід зазначити, що право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Дослідивши матеріали справи, судом першої інстанції звернуто увагу на те, що страхувальником та вигодонабувачем за п.п. 2, 3 Договору страхування наземного транспорту № IFIUAX від 21.08.2015 є ПАТ "КБ "Приват Банк" в особі Голови правління Дубілета О.В.. (а/с 16) Однак, згідно Меморіального ордеру № 1 від 26.04.2013 одержувачем страхового відшкодування є фізична особа - ОСОБА_9, яка не є ані стороною Договору, ані підписантом, ані вигодонабувачем за названим Договором.

Таким чином, місцевий господарський суд цілком вірно встановив, що позивачем не надано доказів які б підтверджували право фізичної особи - ОСОБА_9 на одержання страхового відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши подані докази в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов цілком вірного висновку, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу є такою, що не підлягає задоволенню.

ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у доводах апеляційного оскарження, як і у суді першої інстанції, продовжує стверджувати про те, що на підставі Страхового акта від 25.04.2015 № И-1231 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про сплату страхового відшкодування у розмірі - 10 243,81 грн. З огляду на вищезазначене, наголошує скаржник, ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 243,81 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Платіжного доручення № 1353 від 25.04.2013 на вказану суму. Позивач зауважує, що судом першої інстанції, безпідставно не взято до уваги заяву ПАТ КБ «Приват Банк» від 25.04.2015 № 6688213, який є вигодонабувачем за Договором страхування наземного транспорту, за якою банк просить виплату страхового відшкодування (по випадку від 15.03.2013) здійснити на рахунок ОСОБА_9 В РАХУНОК ПОГАШЕННЯ ЗАБОРГОВАНОСТІ ПО КРЕДИТУ ПриватБанку НА РОЗРАХУНКОВИЙ НОМЕР ТА ПЛАТІЖНІ РЕКВІЗИТИ ЗАЗНАЧЕНІ В ЦІЙ ЗАЯВІ.

В свою чергу, ПрАТ Страхова компанія "ВУСО", заперечуючи проти наведених доводів апеляційного оскарження, наголошує на тому, що ОСОБА_9 на отримання страхового відшкодування немає жодних правових підстав. При цьому, відповідач стверджує про те, що лист ПАТ КБ «Приват Банк» від 25.04.2015 № 6688213 за підписом керівника центру страхового бізнесу А.А. Туринової, на який посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, не має законної сили та юридичного значення, оскільки повноваження підписанта цього листа не підтверджені належним документом, зокрема відсутня довіреність та право на отримання страхового відшкодування фізичною особою ОСОБА_9 повинно підтверджуватись відповідними документами. На думку відповідача, неможливо встановити, яке відношення фізична особа ОСОБА_9 має до Договору страхування наземного транспорту № IFIUAX від 21.08.2012. При цьому, відповідач посилається на ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про страхування», за якою визначено, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Таким чином, на думку відповідача, страхувальник ПАТ КБ «Приват Банк» повинен був змінити вигодонабувача визначеного за п. 3 Договору страхування на фізичну особу ОСОБА_9 до настання страхового випадку. Враховуючи наведене, відповідач наполягає на тому, що ПрАТ Страхова компанія "ВУСО" не зобов'язано нести відповідальність щодо компенсації страхового відшкодування, здійсненого ПрАТ"Страхова компанія "Інгосстрах", виплаченого не відомо кому, з порушенням умов названого Договору страхування.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення обох представників сторін, зазначає, що з Платіжного доручення № 1353 від 25.04.2013 на суму 10 243,81 грн., на яке позивач посилається як на підтвердження виплати страхового відшкодування за Договором № IFIUAX від 21.08.2012, вбачається, що платником є «Інгосстрах, ПрАТ», одержувачем є - «страховое возмещение Ингострах ЗАО». Згідно Меморіального ордеру № 1 від 26.04.2013 одержувачем страхового відшкодування є фізична особа - ОСОБА_9. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано відповідних доказів щодо заявленого відшкодування з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2015 № 910/4928/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 № 910/4928/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 № 910/4928/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/4928/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.О. Хрипун

І.М. Скрипка