РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №910/22178/15

За позовомКонцерну «Міські теплові мережі»
ДоПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
Провизнання договору укладеним
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Семеренко С.О. - дов. № 54/2019 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: Ященко Р.Ю. - дов. № 14-135від 13.10.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання укладеним між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Концерном «Міські теплові мережі» договору реструктуризації заборгованості в сумі 66 260 938,23 грн. на умовах, викладених в проекті договору, підписаного позивачем, та вважати зазначену заборгованість реструктуризованою.

Ухвалою суду від 31.08.2015 року було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 25.09.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2015 р. подав письмові пояснення по справі, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено та надав усні пояснення по суті спору відповідно до яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 12.10.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 12.10.2015 р. заявив усне клопотання про витребування доказів - актів.

Представник відповідача проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечив.

Судом було розглянуто та відхилено клопотання про витребування доказів, оскільки вказані документи не є необхідними для вирішення справи по суті.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 26.10.2015 р.

Представник позивача 26.10.2015 р. через канцелярію суду подав письмові пояснення у справі, а в судовому засіданні надає усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 26.10.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 року між НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Концерном "Міські теплові мережі" (покупець) був укладений договір поставки природного газу № 14/2530/11 за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 році та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Продавцем були виконанні умови договору та протягом вересня-грудня 2012 року було поставлено природний газ на загальну суму 152 380 341,66 грн. Разом з тим, покупцем розрахунки за спожитий природний газ було здійснено частково на суму 86 119 403,43 грн., у зв'язку з чим виник борг у розмірі 66 260 938,23 грн.

У зв'язку із невиконанням за вказаним договором позивачем своїх зобов'язань по сплаті за спожитий природний газ Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. у справі № 908/997/15-г стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 66 260 938,23 грн. основного боргу, 14 198 402,84 грн. інфляційних втрат, 3 836 166,92 грн. 3 % річних та 72 729,30 коп. судового збору

Таким чином, у позивача перед відповідачем наявний борг за спожитий природний газ в сумі 66 260 938,23 грн.

19.08.2015 р. на адресу Концерну «Міські теплові мережі» надійшов лист від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в якому останнє запропонувало погасити в трьох місячний строк з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 р., з метою подальшого використання механізмів, передбачених Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

У відповідь на зазначений лист Концерном «міські теплові мережі» на адресу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було направлено лист, в якому позивач звернувся з проханням погодження питання реструктуризації заборгованості, яка виникла станом на 01.01.2013 р., на умовах визначених статтею 10.1. Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» від 23.05.2005 р. До зазначеного листа було додано два примірника договору реструктуризації заборгованості за договором постачання природного газу № 14/2530/11 від 30.09.2015 р.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у відповідь на лист від 27.05.2015 р. № 3729/20 щодо реструктуризації за спожитий природний газ, повідомлено Концерн «Міські теплові мережі», що у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» підприємства, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, дозволяється за взаємною згодою провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованості. Така реструктуризація не є обов'язком та може бути здійснена у разі економічної доцільності, у зв'язку з чим Компанія не має можливості реструктуризувати заборгованість Концерну «Міські теплові мережі» на умовах Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Як стверджує позивач, за даними бухгалтерського обліку заборгованість Концерну «Міські теплові мережі» перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за договором постачання природного газу № 14/2530/11 від 30.11.2009 р. станом на 01.01.2013 р. становить 66 260 938,23 грн.

Разом з тим, відповідача в порушення умов Закону України Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» відмовляється від укладення договору реструктуризації заборгованості в сумі 66 260 938,23 грн., що виникла станом на 01.01.2013 р., за спожитий природний газ, що був поставлений відповідачем позивачу за договором постачання природного газу № 14/2530/11 від 30.11.2009 р.

З огляду на наведене, позивач вважає, що у відповідності до норм статті 10.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», вказана сума заборгованості підлягає реструктуризації шляхом зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

Враховуючи те, що відповідачем не надано протоколу розбіжностей щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості, позивач просить суд визнати укладеним між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Концерном «Міські теплові мережі» договору реструктуризації заборгованості в сумі 66 260 938,23 грн. на умовах, викладених в проекті договору, підписаного позивачем, та вважати зазначену заборгованість реструктуризованою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Стаття 641 Цивільного кодексу України встановлює, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, відповідно до статі 642 Цивільного кодексу України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною 3 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у 20-ти денний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до частини 1 статті 187 Господарського кодексу України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Пунктом 3 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, з огляду на вище значені норми права, укладення договору для сторони є обов'язковим лише у випадках прямо встановлених законодавством чи домовленістю між сторонами.

Відповідно до п. 10.1 статті 10 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до двадцяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Таким чином, зазначена норма закону не містить прямої вказівки щодо обов'язку відповідача укладати з позивачем договору про реструктуризацію заборгованості, реструктуризація заборгованості може бути проведено лише за взаємною згодою сторін.

З огляду на те, що укладення договору про реструктуризацію заборгованості не входить до переліку випадків, коли укладення договору є обов'язковим, то у суду відсутні підстави у судовому порядку визнавати укладеним договір проти якого заперечує одна із сторін.

Відповідно до ч. 2 статті 14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

У зв'язку з тим, що у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відсутній обов'язок щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості, то позовні вимоги про визнання укладеним між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Концерном «Міські теплові мережі» договору про реструктуризацію заборгованості в сумі 66 260 938,23 грн. на умовах, викладених в проекті договору, та вважати зазначену заборгованість реструктуризованою, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

02.11.2015 р.

Суддя Спичак О.М.