РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/24707/15

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про розірвання договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420091 від 01.10.2012 року

Представники сторін:

від позивача: Турченко Д.Л. - представник за довіреністю № 47-5 від 05.01.2015 року;

від відповідача: Гогітідзе В.Ф. - представник за довіреністю № 48/3 від 28.07.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про розірвання договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420091 від 01.10.2012 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2012 року між ним та відповідачем укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420091.

Проте, 17.06.2013 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження №335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації", відповідно до якого житловий та нежитловий фонд з 02.09.2013 року передано на праві господарського відання комунальному підприємству "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва".

26.04.2014 року внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до якого виконавцем послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкти господарювання з постачання теплової енергії.

Оскільки, комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району не є теплопостачальною організацією та не може проводити діяльність з надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідач звернувся в суд з вимогою про розірвання договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 420092 від 01.10.2012 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.09.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.10.2015 року.

24.09.2015 року, 01.10.2015 року, 02.10.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі, на виконання вимог ухвали суду від 18.09.2015 року.

В судове засідання 05.10.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 18.09.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.10.2015 року розгляд справи відкладено на 20.10.2015 року.

16.10.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судовому засіданні 20.10.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.10.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (енергопостачальна організація) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району (покупець) укладеного договір №420091 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води.

Відповідно до п.1.1 догоовру, енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району вул.. Челябінська, 9-Г згідно переліку додатків 3 та 3а теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року.

Згідно з п.2.1 договору, поставка товару (постачання теплової енергії) здійснюється "енергопостачальною організацією" на межу балансової належності, визначеному у додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 10.1 договору даний договір укладений на термін з 01.07.2012 року до 01.10.2013 року і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що договір може бути розірваний енергопостачальною організацією в односторонньому порядку в разі наявності у покупця заборгованості, недопущення покупцем представників енергопостачальної організації для обстеження та здійснення відключення об'єктів теплоспоживання покупця від мереж теплопостачання. В інших випадках договір може бути розірвано відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України. Сторона, яка має намір достроково розірвати договір повинна письмово попередити про це іншу не менш ніж за місяць до визначеної дати припинення дії договору.

Згідно з п.10.3 договору зміни та доповнення до даного договору мають юридичну силу, якщо вони підписані обома сторонами. При цьому зміни та доповнення, які обумовлені законодавством України, в тому числі розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації, органів місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують. встановлюють) тарифи на теплову енергію, не підлягають додатковому письмовому узгодженню та підписанню (і скріпленню печатками) між сторонами угод.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації» №335 від 17.06.2013 року житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та з 02.09.2013 року передано на праві господарського відання комунальному підприємству "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва".

26.04.2014 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 року.

Частиною 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла до внесення вказаних змін) визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на час укладання договору був балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Дніпровського району міста Києва. При цьому, договір було укладено для забезпечення потреб населення у тепловій енергії, а виконання позивачем грошових зобов'язань за договором щодо оплати поставленої відповідачем теплової енергії відбувалося за рахунок коштів, які сплачували безпосередні кінцеві споживачі.

26.04.2014 року набули чинності зміни у законодавстві, якими, серед іншого регулюються правовідносини в сфері розрахунків за енергоносії, зокрема, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10.04.2014 року внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004 р..

Так, з урахуванням внесених змін, ч. 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з 26.04.2014 року викладено в такій редакції: "виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)".

Обумовлені спірним договором послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання у контексті спірних правовідносин сторін наразі слід прирівнювати до послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води.

Згідно з ч. 1 статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції зі змінами від 26.04.2014 року, договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Частиною 3 статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. 3 статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" 42) виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Виходячи з постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" від 10.08.2012р. № 278 вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Як встановлено судом, позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно, не є виконавцем цих послуг.

Окрім того, позивач не є балансоутримувачем жилого та нежилого фонду міста Києва, оскільки вказане майно було повернуто Дніпровській районній у м. Києві ради та закріплено за комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Відповідно до ч. 1 статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначено статтею 188 ГК України.

За приписами ч. 2, ч. 4 статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Листами вих. №47-3578 від 07.08.2014 року та вих.. № 47-4895 від 28.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання дії договору №420091 на постачання теплової енергії у гарячій воді за взаємною згодою сторін з 01.08.2014 року.

У відповідь листом №09/2280/1 від 18.12.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що зважаючи на існування станом на 01.12.2014 року заборгованості позивача він не надає згоди на припинення дії договору.

Зважаючи на вимоги ст. 188 ГК України, ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п. 32 Типового договору, затвердженого постановою КМУ № 630 від 21.07.05, договір про надання послуг з теплопостачання може бути розірвано, зокрема, у зв'язку зі зміною власника об'єкта теплопостачання.

Таким чином, набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", передання до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві раді з балансу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровської районної у м. Києві ради жилого та нежилого фонду, а також, з урахуванням положень ст. 188 Господарського кодексу України, є визначеною сукупністю необхідних умов, за яких договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, у зв'язку з істотною зміною обставин.

Тобто, наведене вказує на те, що з урахуванням термінологічних визначень, які містяться у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії") комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. (ч.2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Пунктом 7 ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, припинення правовідношення.

Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо наявності істотної зміни обставин, з урахуванням наступного. При укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як контрагенти не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з теплопостачання лише за умови наявності статусу теплопостачальної організації.

Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки позивач позбавлений можливості надавати послуги з теплопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача.

З урахуванням того, що метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем теплової енергії, а надання ним житлово-комунальних послуг як виконавцем кінцевим споживачам, а за висновками суду, подальше виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при його укладенні.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено існування істотної зміни обставин, що є підставою для розірвання договору №420091 від 01.10.2012 року.

Частиною 3 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір №420091 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.10.2002 року, укладений між комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вулиця Челябінська, будинок 9-Г, ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 28, офіс 20, ідентифікаційний код 37739041).

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 28, офіс 20, ідентифікаційний код 37739041) на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вулиця Челябінська, будинок 9-Г, ) судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 27.10.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий