ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 жовтня 2015 р. Справа № 918/995/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення за кредитним договором в сумі 53 785 грн. 90 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_4, дов. від 05.10.2015 року

від відповідача: ОСОБА_5, дов. від 01.10.2015 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1 (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення в сумі 53 785,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

31.08.2012 року між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № КФ-АН-2005686 (кредитний договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 520 000,00 грн. під 24,99% річних, на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 30.08.2012 року та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором своєчасно не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість зі сплати процентів в розмірі 6 786,18 грн. Крім того, позивач здійснив нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 12,58 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1,35 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 176,78 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 9,01 грн., а також штрафу в розмірі 53 785,90 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 52, 512, 513, 514, 516, 517, 525, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 193, 220, 230 ГК України тощо.

Ухвалою суду від 27.08.2015 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 07.09.2015 року.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року розгляд справи відкладено на 05.10.2015 року.

05.10.2015 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке. Зокрема, позивачем нараховано штраф за порушення відповідачем умов кредитного договору, при цьому у позовній заяві не зазначено за які саме порушення до відповідача застосовано штраф. Крім того, за одне з порушень позивачем нараховано штраф в розмірі 3% від суми наданого кредиту, тоді як в кредитному договорі розмір штрафу визначено на рівні 2%. Так само відповідач стверджує про відсутність підстав для нарахування процентів, оскільки ним умовами кредитного договору виконувалися належним чином.

У судовому засіданні 05.10.2015 року оголошено перерву на 12.10.2015 року.

07.10.2015 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 53 785,95 грн., з яких 12,58 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1,35 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 176,78 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 9,01 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 6 786,18 грн. сума прострочених процентів та 46 800,00 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 12.10.2015 року розгляд справи відкладено на 19.10.2015 року.

Ухвалою суду від 19.10.2015 року розгляд справи відкладено на 26.10.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.08.2012 року між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладено кредитний договір № КФ-АН-2005686 (договір), за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язався своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим договором.

Надання кредиту здійснюється в сумі 520 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24,99% річних, з кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 30.08.2015 року включно на умовах, визначених цим договором. Повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту не пізніше кінцевого строку повернення заборгованості за кредитом, визначеного у п. 1.1.1. цього договору, в обсязі та в строки, зазначені в п. 2.7. цього договору, на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1.2. цього договору (п. 1.1. договору).

За п. 1.2. договору кредит надається позичальнику з метою поповнення обігових коштів.

Пунктом 8.6.договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору видача кредиту на цілі, визначені в п. 1.2. договору, проводиться шляхом перерахування кредиту з позичкового рахунку № 6861, відкритого у кредитора, на поточний рахунок позичальника № 5686 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, згідно з письмовою заявкою позичальника. Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника в сумі кредиту.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 520 000,00 грн., що стверджується меморіальним ордером № 39373780 від 03.09.2012 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Підпунктом 2.1.2. п. 2.1. договору передбачено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування грошових коштів позичальника на рахунок № 5686 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236, у повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій та пені, належних до сплати позичальником відповідно до умов цього договору (повна сума заборгованості).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно та на день кінцевого строку повернення заборгованості за кредитом, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої в п. 1.1.1. цього договору, або зміненої відповідно до п.п. 1.1.3., 1.1.4. цього договору, на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму кредиту), при цьому кількість днів у місяці приймається за 30 днів, у році - 360 в періоді нарахування (30/360). Періодом нарахування процентів за користування кредитом за цим договором вважається календарний місяць, який обчислюється з дати, що відповідає дню надання кредиту за цим договором в поточному місяця, по день, який припадає на дату, відповідну моменту (дня) надання кредиту за цим договором в кожному відповідному місяці. У разі, якщо дата, що відповідає моменту (дню) надання кредиту за цим договором, у відповідному періоді нарахування процентів за користування кредитом припадає на вихідний, святковий або календарний день, який у відповідному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то днем нарахування процентів за користування кредитом за цим договором вважається наступний робочий день. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день повернення (погашення) кредиту (п. 2.2. договору).

У підп. 1.1.3. п. 1.1. договору сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником будь-якого з зобов'язань, передбаченого п. 3.3.14 цього договору, процента ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором, починаючи з дня, наступного за кінцевим строком (днем) виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов, передбачених п. 3.3.14 цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру процентної ставки за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Відповідно до п. 2.3., 2.4. договору нарахування комісій здійснюється, виходячи із розміру, встановленого в п. 1.6. договору. Моментом (днем) сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій та пені, передбачених цим договором, вважається день зарахування грошових коштів позичальника на рахунок, зазначений в п. 2.1.2. цього договору.

За п.п. 2.7., 2.8., 2.9. договору погашення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, щомісячних комісій здійснюється шляхом перерахування позичальником на рахунок, зазначений в п. 2.1.2 цього договору, фіксованих платежів (ануїтетні платежі або ануїтетний платіж) у сумі 20 296,00 грн. у чітко встановлений цим договором строком - 10 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому наданий кредит. ОСОБА_3 остаточного (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.1.1. цього договору, визначається як сума процентів та комісій, нарахованих/непогашених, у тому числі прострочених відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту. Далі у цьому договорі під терміном "ануїтетний платіж" сторони розуміють у тому числі останній (кінцевий) платіж. Якщо строк здійснення платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, який у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), у такому випадку строком здійснення платежу вважається наступний після такого дня банківський (робочий) день. Ануїтетні платежі згідно з цим договором вважаються здійсненими у встановлений строк, якщо сума ануїтетного (их) платежу (ів) у повному обсязі надійшла на рахунок протягом банківського дня, який визначений як строк здійснення платежів. Заборгованість за цим договором вважається простроченою з дня (дати), наступного за строком, коли така заборгованість повинна бути сплачена згідно з умовами цього договору. Ануїтетні платежі здійснюються позичальником шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі з власних поточних рахунків, відкритих у кредитора.

Пунктом 2.14. договору передбачено, що відповідно до умов цього договору розмір несвоєчасно сплаченої позичальником заборгованості за кредитом визначається кредитором як різниця між несплаченим ануїтетним платежем, розмір якого визначений в п. 2.7., та нарахованими відповідно до умов цього договору процентами за користування кредитом за відповідний період, які повинні бути сплачені за рахунок такого ануїтетного платежу.

Умовами п. 2.15 договору визначено порядок перерахування розміру ануїтетного платежу.

Згідно з підп. 3.3.3., 3.3.4. п. 3.3. договору позичальник зобов'язався протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за користування кредитом, комісії в порядку, визначеному цим договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, а також можливі штрафні санкції у порядку та строки, визначені цим договором.

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 4.1. договору, за яким у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Судом з наявних матеріалів справи встановлено, що відповідач здійснював сплату ануїтетних платежів в розмірі 20 300,00 грн. щомісячно, що стверджується платіжними дорученнями № 46 від 05.10.2012 року, № 50 від 08.11.2012 року, № 56 від 07.12.2012 року, № 1 від 10.01.2013 року, № 6 від 08.02.2013 року, № 14 від 07.03.2013 року, № 20 від 08.04.2013 року, № 27 від 08.05.2013 року, № 32 від 08.06.2013 року, № 37 від 08.07.2013 року, № 43 від 09.08.2013 року, № 50 від 09.09.2013 року, № 55 від 10.10.2013 року, № 60 від 08.11.2013 року, № 65 від 10.12.2013 року, № 1 від 10.01.2014 року, № 8 від 10.02.2014 року, № 13 від 07.03.2014 року, № 18 від 10.04.2014 року, № 25 від 08.05.2014 року, № 31 від 10.06.2014 року, № 35 від 10.07.2014 року, № 40 від 08.08.2014 року, № 46 від 10.09.2014 року, № 50 від 10.10.2014 року, № 55 від 10.11.2014 року, № 66 від 10.12.2014 року, № 1 від 12.01.2015 року, № 4 від 10.02.2015 року (на суму 40 600,00 грн.), № 5 від 20.03.2015 року, № 9 від 09.04.2015 року, № 15 від 08.05.2015 року, № 20 від 09.06.2015 року, № 24 від 02.07.2015 року (на суму 63 425,94 грн.) та № 30 від 12.08.2015 року (на суму 43,39 грн.).

Умови договору щодо повернення кредиту виконанні відповідачем достроково.

З наведеного вбачається, що порушень зі сплати ануїтетних платежів зі сторони відповідача не було. Щодо проплат, які мали місце 12.01.2015 року та 20.03.2015 року, то слід зазначити таке. 10.01.2015 року припало на суботу, тобто вихідний (небанківський) день. За умовами договору та ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо строк здійснення платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, який у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), у такому випадку строком здійснення платежу вважається наступний після такого дня банківський (робочий) день. Наступним робочим днем після 10.01.2015 року було 12.01.2015 року, отже строк оплати у січні 2015 року порушений не був. Стосовно порушення строку оплати у березні 2015 року, то як вбачається з платіжного доручення № 4 від 10.02.2015 року, відповідачем сплачено 40 600,00 грн., тобто здійснено платіж у подвійному розмірі - за лютий та березень 2015 року. Отже, прострочень у березні 2015 року також не було.

Щодо збільшення позивачем процентної ставки до 30%, то при нарахуванні пені та 3% річних позивачем не надано пояснень (як це вимагалося ухвалами суду від 07.09.2015 року та 12.10.2015 року) щодо суми процентів, на які здійснюються такі нарахування, зокрема не показана різниця між процентами, які відповідачем сплачені в складі ануїтетних платежів (24,99% річних), та процентами, перерахованими позивачем за новою ставкою (30% річних); не зазначено, чи враховано позивачем суми переплат, які мали місце за ануїтетними платежами (розмір, визначений договором - 20 296,00 грн., розмір, який фактично сплачувався - 20 300,00 грн.); не обґрунтовано періоди нарахувань, заявлених до стягнення, тощо.

При цьому, виходячи із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, жодна сума процентів, на яку здійснюється нарахування пені та 3% річних, не співпадає із сумою нарахованих процентів на суму заборгованості з процентів.

Також суд звертає увагу, що за умовами п. 2.16. договору у випадку зміни процентної ставки на підставах, передбачених п.п. 1.1.3., 1.1.4. цього договору, сторони досягли взаємної згоди без укладення будь-якого додаткового договору до цього договору встановити наступний порядок зміни умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника та прав кредитора за цим договором щодо розміру ануїтетного платежу, встановленого п. 2.7. цього договору; про новий розмір ануїтетного платежу кредитор повідомляє позичальника шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, вказану позичальником у реквізитах цього договору, або на адресу позичальника, повідомлену відповідно до п. 3.3.13.2. цього договору, протягом 5 банківських днів після вступу зміненої процентної ставки.

У матеріалах справах відсутні докази направлення позивачем відповідачу повідомлення про новий розмір ануїтетного платежу з урахуванням зміненої процентної ставки. Як стверджує відповідач, останній такого повідомлення не отримував, у зв'язку з чим сплачував розмір ануїтетного платежу, визначений у п. 2.7. договору.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з прострочених процентів в розмірі 6 786,18 грн. (за відсутні обґрунтованого розрахунку такого боргу), тоді як за розрахунком заборгованості позивача розмір прострочених процентів становить 6 772,51 грн. (240 441,84 грн. (графа "нараховано відсотків на поточну суму заборгованості") - 233 669,33 грн. (графа "сплачено відсотків").

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 47 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Позивач, як зазначалося, вимог ухвал суду від 07.09.2015 року та від 12.10.2015 року не виконав, повного та детального розрахунок заявлених до стягнення процентів, 3% річних та пені не подав, так само як і відповідач не надав контррозрахунку заявлених до стягнення сум, який витребовувався ухвалами суду від 12.10.2015 року та від 19.10.2015 року. Зважаючи на специфіку проведення розрахунків за договором, а саме шляхом здійснення відповідачем фіксованих платежів (ануїтетних платежів), розчеплення яких на тіло кредиту та проценти здійснювалося банком самостійно, що ускладнює їх обрахунок, так само як і перерахування вказаних платежів у зв'язку із збільшенням процентної ставки, суд самостійно здійснити перерахунок заявлених до стягнення сум не може, а відтак визначити їх обґрунтованість та законність.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановляє наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наведеного вбачається, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення процентів, пені та 3% річних, що унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК.

Згідно з п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

При цьому застосування п.5 ч. 1 ст. 81 ГПК України можливе за наявності таких умов додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, в протоколі такого засідання; витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (ст. 65 ГПК) або в порядку ст. 38 названого Кодексу.

Судом встановлено, що позивач не виконав вимог ухвал суду, не надав документи, витребувані судом в порядку ст. 38 ГПК України. Витребувані судом документи є необхідними для вирішення спору. При цьому позивач не повідомив суд про причини невиконання вимог суду та не зазначив про наявність поважних причин такого невиконання.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заявлений позов в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів в розмірі 6 786,18 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 12,58 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1,35 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 176,78 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 9,01 грн. залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Щодо штрафу в розмірі 46 800,00 грн., то останній нараховано позивачем за невиконання підп. 3.3.14.2. п. 3.3.14 договору (тричі з цієї підстави (по 2% за кожен випадок) - за порушення строку страхування предмета іпотечного договору та нездійснення страхування майна), підп. 3.3.14.4. п. 3.3.14. договору (двічі з цієї підстави (по 2% за кожен випадок) - не здійснено страхування життя позичальника), а також за п.п. 5.2., 5.7. іпотечного договору (один раз (3%) за порушення строку страхування майна).

З метою з'ясування підставності вимог позивача в частині стягнення штрафу у заявленому розмірі, суд у порядку, передбаченому ст.ст. 213, 637 ЦК України, здійснив тлумачення змісту підп. 3.3.5., п. 3.3. та п. 4.2. договору. При цьому суд застосовував граматичний, системний та цільовий способи тлумачення.

Зокрема, п. 4.2. договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу за порушення вимог п.п. 3.3.1., 3.3.6.-3.3.14. договору.

У свою чергу, п.п. 3.3.1., 3.3.6.-3.3.14. договору містять зобов'язання відповідача. Кожне із зобов'язань, яке сторони визнали суттєвим та вирішили погодити в договорі, оформлене окремим підпунктом. Деякі з підпунктів деталізують зобов'язання відповідача у додаткових підпунктах (підп. 3.3.13. деталізується по окремих зобов'язаннях в 2 додаткових підпунктах (3.3.13.1.-3.3.13.2.), підп. 3.3.14. деталізується по окремих зобов'язаннях в 4 додаткових підпунктах (3.3.14.1.-3.3.14.4.)). Такою деталізацією сторони по суті визначили самостійність кожного із зобов'язань вказаних підпунктів.

Виходячи із тлумачення змісту умов п. 4.2. та п.п. 3.3.1., 3.3.6.-3.3.14.3.3. договору, суд дійшов висновку про те, що випадком порушення є невиконання відповідачем обов'язків, визначених у п.п. 3.3.1., 3.3.6.-3.3.14.3.3., які деталізовані у підпунктах, а під кожним випадком порушення слід розуміти порушеннях будь-якого або всіх обов'язків, про які йдеться у відповідних підпунктах, а не багаторазовість порушення одного і того ж зобов'язання, покладеного на відповідача.

У свою чергу, підп. 3.3.14. деталізований, зокрема по зобов'язаннях відповідача щодо укладення протягом 10 календарних днів з дня укладення договорів застави (іпотеки) в акредитованій банком страховій компанії договору страхування майна, зазначеного в п. 3.1. цього договору (підп. 3.3.14.2.), а також щодо укладення протягом 10 календарних днів з дня укладення цього договору в акредитованій банком страховій компанії договору страхування життя відповідача (підп. 3.3.14.4.).

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем 31.08.2012 року укладено з ПАТ "Страхова компанія "Дельта" договору добровільного страхування від нещасних випадків, страхова сума - 520 000,00 грн., строк дії договору страхування - 3 роки, тобто до 31.08.2015 року.

З наведеного вбачається, що договір страхування життя укладено у день укладення кредитного договору, строк дії якого закінчився після закінчення строку виконання зобов'язань за кредитним договором та до фактичного погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем 11.09.2012 року укладено з ПАТ "Страхова компанія "Провідна" договір добровільного страхування заставного майна, яке використовується в підприєиницьких (комерційних) цілях № 11/1125355/1809/12, строк дії якого закінчився 11.09.2013 року (п. 7.1. договору страхування).

У свою чергу, за п. 3.3.14.2. договору сторони погодили, що протягом 10 календарних днів з дня укладення договору (ів) застави (іпотеки) відповідач зобов'язався укласти в акредитованій страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в п. 1.3. цього договору. У випадку, якщо строк дії укладеного договору страхування (страхового полісу) закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення строку дії існуючого договору страхування (страхового полісу) укласти новий договір страхування (страховий поліс) таким чином, щоб предмет застави залишався застрахованим протягом всього строку дії цього договору та надати кредитору для ознайомлення оригінали договору страхування та платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів (премій) на наступний період страхування.

Отже, судом встановлено, що відповідачем порушено умови щодо страхування предмета іпотеки на весь час чинності кредитного договору (до фактичного виконання зобов'язань), відтак з останнього підлягає стягненню штраф в розмірі 2% від суми кредиту, тобто 10 400,00 грн.

У той же час, у силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, суд вважає за можливе вирішити питання щодо зменшення розміру штрафу. Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

Суд, дослідивши ступінь виконання зобов'язання, встановив, що останнє станом на дату звернення до суду виконане (кредит повернутий у повному обсязі). У свою чергу, як страхування життя, так і предмета іпотеки є актуальним, враховуючи мету такого страхування, під час дії кредитного договору та його виконання зі сторони відповідача. Перевірку позивачем виконання зі сторони відповідача його обов'язків, пов'язаних із страхуванням, та застосування у зв'язку з цим відповідальності у вигляді стягнення штрафу, після виконання умов кредитного договору та повернення кредиту, суд визнає запізнілими (з огляду на втрату значущості такими порушеннями).

Крім того, порушення зобовязання (враховуючи момент, коли про таке порушення позивачем заявлено) є незначним, а відтак і наслідки його порушення є також незначними.

За таких обставин, керуючись ст. 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 10 400,00 грн. до 6 800,00 грн.

Щодо застосування до відповідача відповідальності за п. 5.2. та п. 5.7. іпотечного договору, то, по-перше, п. 4.2., на який посилається позивач у позовній заяві як на підставу стягнення штрафу, не передбачає відповідальності за порушення умов іпотечного договору, по-друге, іпотечний договір, який хоч і є похідним від основного зобов'язання, однак містить власні підстави для застосування відповідальності за неналежне виконання його умов, тобто є самостійною підставою для застосування відповідальності, однак позивач у позовній заяві не посилається на вказаний договір як на підставу для стягнення штрафу, і нарешті, підп. 3.3.14.2. кредитного договору та п.п. 5.2., 5.7. іпотечного договору, передбачають відповідальність у вигляді штрафу за порушення одного і того ж зобов'язання. У свою чергу, одночасне застосування штрафу за одне і те ж правопорушення суперечить вимогам ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тобто є неприпустимим.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 81, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Соборна,398, м. Рівне, 33000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_1 (вул. Щорса,36-Б, м. Київ, 01133, ) 6 800,00 грн. штрафу.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 40 000,00 грн. штрафу відмовити.

4. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів в розмірі 6 786,18 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 12,58 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1,35 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 176,78 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 9,01 грн. залишити без розгляду.

5. Стягнути з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Соборна,398, м. Рівне, 33000, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 405,96 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 26.10.2015 року.

Суддя Андрійчук О.В.