РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015Справа №910/23331/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Електровимірювач»

До Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елім-Партнер»

Про визнання договору поруки припиненим

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача Салій М.В. - представник за довіреністю;

від відповідача Вабіщевич Т.В. - представник за довіреністю

від третьої особи не з'явився

На підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати припиненим договір поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, із внесеними змінами і доповненнями, укладеними між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Електровимірювач».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 порушено провадження у справі № 910/23331/15, залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ «Елім-Партнер», розгляд справи відкладено до 09.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 розгляд справи після оголошеної перерви призначено на 19.10.2015.

В судовому засіданні 19.10.2015 представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Нормативно позивач в обгрунтування позову посилався на припис ч. 1 статті 559 Цивільного кодексу України, а саме: вказував на збільшення обсягу його відповідальності за договором поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 внаслідок укладення до нього додаткових угод, яким збільшено обсяг відповідальності з 5 750 000,00 євро терміном дії на 6 років і 2 місяці до 6 791 316,75 євро зі строком дії поруки до 15.09.2014. При цьому, позивач зазначає, що ні Наглядова рада позивача, ні загальні збори акціонерів позивача рішення про збільшення обсягу відповідальності за договором поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 - не приймали, зміни до договору не схвалювали.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.10.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. У письмовому відзиві на позов відповідача посилався на те, що укладення договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 було погоджено уповноваженим органом позивача, і зміни до нього також були узгоджені наглядовою радою позивача (протоколи засідання наглядової ради № 11 від 03.09.2011, № 7 від 14.12.2010), а тому обсяг зобов'язань позивача було збільшено за його згодою. До того ж, відповідач у відзиві посилався на необхідність врахування при вирішенні спору обставин, встановлених у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 у справі № 910/22402/13, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015, і в якій предметом розгляду була позовна вимога ПАТ «Електровимірювач» про визнання недійсним договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, і у задоволенні якої останньому відмовлено.

Також, відповідач заявив про застосування до вимог позивача трирічного строку позовної давності згідно ст. ст. 257, 261 ч. 1 Цивільного кодексу України та просив суд відмовити у позові у зв'язку з спливом зазначеного строку згідно ст. 267 Цивільного кодексу України.

Третя особа в судове засідання 19.10.2015 представників не направила, причин неявки представників суд не повідомила. Про проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження, що зазначена позивачем у позовній заяві. Суд зазначає про те, що ТОВ «Елім-Партнер» був обізнаний про наявність судового спору та не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив та витребувані документи через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елім-Партнер" та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", укладений договір про надання кредиту № CR 06-326/28-1, за яким банк надавав позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує 4 500 000 євро, а позичальник прийняв зобов'язання використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це вказано у договорі.

Протоколом № 23 засідання наглядової ради ВАТ "Електровимірювач" від 08.08.2006 вирішено надати повноваження Гречко С.М. представляти інтереси позивача при наданні дозволу ТОВ "Елім-Партнер" на підписання кредитного договору та отримання кредиту в АКБ "Райффайзенбанк Україна" на суму 4,5 млн. євро (рішення з першого питання порядку денного). Разом з цим, наведеним протоколом надано згоду на поручительство ВАТ "Електровимірювач" перед АКБ "Райффайзенбанк Україна" згідно умов договору про надання кредиту. Дозволено Гречко С.М. підписати з АКБ "Райффайзенбанк Україна" договір поруки.

Протоколом № 11 засідання наглядової ради позивача від 03.09.2007 вирішено надати голові правління ВАТ "Електровимірювач" Гречко С.М. повноваження на підписання із ЗАТ "ОТП Банк" договору поруки в забезпечення виконання кредитного договору, укладеного ТОВ "Елім-Партнер" із ЗАТ "ОТП Банк" на суму 5 млн. 750 тис. євро, терміном на 6, 2 роки.

11.09.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елім-Партнер" та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", укладений договір про надання кредиту № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, яким банк надавав позичальнику кредит у розмірі, що не перевищує 5 750 000 євро, а позичальник прийняв зобов'язання використати та повернути банку суму отриманого кредиту не пізніше 15.09.2014 (п.п. 1.6.1 п. 1.6), а також оплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це вказано у договорі.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором,15.08.2006 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", укладено договір поруки № SR 06-95/28-1, відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором № CR 06-326/28-1 від 15.08.2006, в повному обсязі таких зобов'язань.

Пунктом 2.1 договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 визначено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, зі всіма змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені кредитором та боржником в майбутньому.

11.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким сторони визначили, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитними договорами № CR 06-326/28-1 від 15.08.2006 та № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007 у такому розмірі, такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, зі всіма змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені кредитором та боржником в майбутньому; строк повернення кредиту за кредитним договором № CR 06-326/28-1 від 15.08.2006 - не пізніше 15.08.2013 (сума не більше 4 500 000,00 євро), а за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007 (сума не більше 5 750 000,00 євро)- не пізніше 15.09.2014.

13.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та ЗАТ "ОТП Банк", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким визначено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, зі строком повернення кредиту не пізніше 15.09.2014, сума кредиту - 5 750 000,00 євро.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок укладення 13.08.2008 договору про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, обсяг відповідальності позивача не змінився ні по відношенню щодо строку повернення кредиту (15.09.2014), ні щодо суми кредиту (5 750 000,00 євро).

21.01.2009 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та ЗАТ "ОТП Банк", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким визначено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, зі строком повернення кредиту не пізніше 15.09.2014, сума кредиту - 5 735 000,00 євро.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок укладення 21.01.2009 договору про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, обсяг відповідальності позивача було зменшено, оскільки зменшено обсяг поруки одним кредитним зобов'язанням, а саме лише за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, і сума також зменшена: з 5 750 000,00 євро до 5 735 000,00 євро.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ЦК України нагляд за діяльністю установи здійснює її наглядова рада. Наглядова рада здійснює нагляд за управлінням майном установи, додержанням мети установи та за її іншою діяльністю відповідно до установчого акта.

Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради (ч. 2 ст. 160 ЦК України).

Як встановлено судом, до виключної компетенції наглядової ради позивача належить: надання дозволу голові правління на укладання угод, сума по кожній з яких перевищує 100 000, 00 грн. (пп. 24 п. 7.9.9 статуту), прийняття рішень про укладання будь-якої кредитної угоди (договору), угоди (договору) про надання в заставу майна товариства (рухомого та нерухомого), угоди (договору) про надання чи одержання позики, надання товариством поруки чи гарантії або іншого забезпечення під виконання зобов'язань товариства чи третіх осіб.

В свою чергу, згідно з протоколом засідання наглядової ради ВАТ "Електровимірювач" № 7 від 14.12.2010 надано згоду на укладення договору № 4 про внесення змін до договору поруки та уповноважено голову правління Гречка С.М. на підписання відповідного договору.

14.12.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та ПАТ "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким визначено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, зі строком повернення кредиту не пізніше 15.09.2014, сума кредиту може становити - 6 436 108,79 євро.

З огляду на викладене, судом встановлено, що обсяг відповідальності позивача за договором договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 дійсно збільшився внаслідок укладено договору про внесення змін від 14.12.2010 (зокрема збільшився в частині суми забезпечення), проте, таке збільшення відбулось згідно рішення уповноваженого органу позивача, а саме наглядової ради, відповідне рішення якої оформлено протоколом № 7 від 14.12.2010, що узгоджується з приписами ст.ст. 97 , 101, 160 ЦК України та з наведеними приписами статуту позивача.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ЦК України нагляд за діяльністю установи здійснює її наглядова рада. Наглядова рада здійснює нагляд за управлінням майном установи, додержанням мети установи та за її іншою діяльністю відповідно до установчого акта.

Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради (ч. 2 ст. 160 ЦК України).

Як встановлено судом, до виключної компетенції наглядової ради позивача належить: надання дозволу голові правління на укладання угод, сума по кожній з яких перевищує 100 000, 00 грн. (пп. 24 п. 7.9.9 статуту), прийняття рішень про укладання будь-якої кредитної угоди (договору), угоди (договору) про надання в заставу майна товариства (рухомого та нерухомого), угоди (договору) про надання чи одержання позики, надання товариством поруки чи гарантії або іншого забезпечення під виконання зобов'язань товариства чи третіх осіб.

Згідно з протоколом засідання наглядової ради № 8 від 14.01.2011 надано згоду на укладення договору № 5 про внесення змін до договору поруки та уповноважено голову правління Гречка С.М. на підписання відповідного договору.

14.01.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та ПАТ "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким викладено розділ «Предмет договору» договору поруки в новій редакції, згідно якої поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання боржником боргових зобов'язань, у повному обсязі боргових зобов'язань та зобов'язується перед кредитором, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання боржником боргових зобов'язань , протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора виконати такі боргові зобов'язання на користь кредитора, якщо інше не буде вимагатися кредитором у письмовій формі.

З огляду на викладене, судом встановлено, що укладення 14.01.2011 договору про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 жодним чином не змінило обсяг відповідальності позивача ні по відношенню до суми забезпечення, ні по відношенню дати дії забезпечення, проте, укладення договору від 14.01.2011 відбулось згідно рішення уповноваженого органу позивача, а саме наглядової ради, відповідне рішення якої оформлено протоколом № 8 від 14.01.2011, що узгоджується з приписами ст.ст. 97 , 101, 160 ЦК України та з наведеними приписами статуту позивача.

11.07.2011 Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (яке змінило в подальшому назву на Публічне акціонерне товариство «Електровимірювач»), в особі Голови правління Гречко С.М., та ПАТ "ОТП Банк", укладено договір про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, яким визначено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх боргових зобов'язань за кредитним договором № СR 07-443/29-1 від 11.09.2007, зі строком повернення кредиту не пізніше 15.09.2014, сума кредиту може становити - 6 791 316,75 євро.

В свою чергу, судом встановлено, що у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 у справі № 910/22402/13, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015, і в якій предметом розгляду була позовна вимога ПАТ «Електровимірювач» про визнання недійсним договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, і у задоволенні якої останньому відмовлено, містяться обставини, які в силу приписів ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню, зокрема, щодо того, що договори №№4 та 5 про внесення змін до спірного договору поруки, вчинялися головою правління позивача Гречко С.М. на виконання рішень наглядової ради позивача, оформлених протоколами № 7 від 14.12.2010 та №8 від 14.01.2011. Після укладення договору № 6 від 11.07.2011 про внесення змін до спірного договору поруки, вчинені головою правління позивача дії на виконання спірного договору поруки (надання згоди на проведення операцій по погашенню відсотків за користування кредитом, надання згоди відповідачу на списання грошових коштів з банківського рахунку з метою погашення відсотків за кредитним договором) є доказом наступного схвалення правочину, виходячи із позиції Верховного Суду України у постановах від 19.08.2014 у справі №5010/238/2012-16/12, від 19.08.2014 № 5013/492/12|3-59гс14, саме повноважним органом юридичної особи.

Як встановив суд у справі № 910/22402/13, на підставі дослідження матеріалів справи, листом від 22.08.2010 № 748 позивач (в особі голови правління Гречка С.М.) просив відповідача надати згоду на проведення операцій по погашенню відсотків за користування кредитом саме позивачем як фінансовим поручителем, у зв'язку з тимчасовими фінансовими труднощами ТОВ "Елім-Партнер" (третя особа у справі). Листом від 27.10.2011 № 905 позивач (в особі голови правління Гречка С.М.) на підставі договору поруки надав право відповідачу списувати грошові кошти з банківського рахунку з метою погашення відсотків за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12|3-59гс14, статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і є також загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема, відповідно до Першої директиви Ради Європейських Співтовариств від 9 березня 1968 р. (68/151/ЄЕС).

У рішенні від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обставина наступного схвалення позивачем договору про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, укладеного сторонами 11.07.2011, - не підлягає повторному доказуванню в силу приписів ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, як така, що підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20.02.2013 в справі № 6-172цс12, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

У розумінні статті 627 Цивільного кодексу України домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що укладення договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006 було погоджено уповноваженим органом позивача (наглядовою радою), і зміни до нього також були узгоджені наглядовою радою позивача (протоколи засідання наглядової ради № 11 від 03.09.2011, № 7 від 14.12.2010), а тому обсяг зобов'язань позивача було збільшено за його згодою. Крім того, обставина наступного схвалення позивачем договору про внесення змін до договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, укладеного сторонами 11.07.2011, - не підлягає повторному доказуванню в силу приписів ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, як така, що підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що згідно приписів ч. 1 статті 559 Цивільного кодексу України, обумовлені законом підстави для припинення договору поруки № SR 06-95/28-1 від 15.08.2006, із внесеними змінами і доповненнями, - у суду відсутні, законних та обґрунтованих підстав для припинення наведеного договору позивачем не доведено, а судом не встановлено, а отже позов задоволенню не підлягає.

Щодо строку позовної давності до вимог позивача згідно ст.ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, про застосування якого заявлено відповідачем у відзиві, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення - 26.10.2015.

Суддя О.М.Спичак