РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа № 910/22951/15

За позовом Корпорації «Об'єднання підприємств Марс»

до Державного підприємства «Базовий центр критичних технологій «Мікротек»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Цимбал М.О. за довіреністю б/н від 20.08.2015 р.;

від відповідача: Пархоменко О.О. за довіреністю б/н від 27.08.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Корпорація «Об'єднання підприємств Марс» (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Базовий центр критичних технологій «Мікротек» (далі - відповідач) про зобов'язання виконати зобов'язання за Договором № 03/02/08 на виконання робіт від 02.08.2005 р. шляхом повернення позивачу конструкторської документації на виріб 5903, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у відповідача згідно зі зберігальною розпискою від 28.09.2005 р. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1 827, 00 грн. та витрати по сплаті послуг адвоката в сумі 3 500, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що під час виконання укладеного між сторонами Договору він передав відповідачу на відповідальне зберігання конструкторську документацію, яка відповідачем на вимогу позивача повернута не була. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22951/15, її розгляд призначено на 06.10.2015 р.

У судовому засіданні 06.10.2015 р. від представника позивача надійшли додаткові документи у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 21.10.2015 р.

20.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує, вказуючи на те, що він передав спірну конструкторську документацію по накладній від 28.09.2005 р. № 15 і її отримав ОСОБА_3 за довіреністю від 28.09.2005 р. № ЯКШ 872756 від 28.09.2005 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2015 р. заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2005 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір № 03/02/08, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується виконати та здати замовнику, а останній зобов'язується прийняти та оплатити роботи по розробці технічного завдання на модернізацію БТР80 до рівня вимог, які пред'являються до BTR-80UP та BTR-80UP-KR (за виключенням двигуна та сцеплення), а також по розробці РКД на корпус BTR-80UP, BTR-80UP-KR та участь у розробці технологій виготовлення корпусу та ковпака виробу BTR-80UP, далі по тексту «робота».

Згідно з п. 1.2. Договору обсяг та строки проведення робіт, вказані у відомості виконання робіт (Додаток № 1, який є невід'ємною частиною даного Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що виконавець здає замовнику роботи поетапно, у відповідності з відомістю виконання робіт (Додаток № 1) до даного Договору з оформленням Акта здачі-приймання.

02.09.2005 р. позивачем було складено та затверджено Акт № 1 здачі-приймання робіт за першим етапом Договору від 02.08.2005 р. № 03/02/08, в якому зазначено, що:

- роботи за першим етапом передбаченого Відомістю виконання робіт до Договору № 03/02/08 від 02.08.05 р. відповідають умовам Договору вважати виконаними, але не оформленими в належному порядку;

- конструкторська документація на виріб 5903, яка придбана та сплачена в сумі 31 499, 40 грн., в тому числі ПДВ 20% - 5 249, 90 грн., згідно з накладною від 25.08.2005 р. № 85, залишається на відповідальному зберіганні в ДП БЦКТ «Мікротек», після оформлення зберігальної розписки;

- приведені вище зауваження виконавець зобов'язується усунути протягом десяти днів після затвердження акта комісії;

- роботи, виконані за першим етапом, в сумі 51 054, 00 грн. сплачені повністю за рахунок отриманого авансу в розмірі 100% від загальної вартості 1-го етапу визначеного відомістю виконання робіт до Договору № 03/02/08 від 02.08.2005 р.

28.09.2005 р. сторони склали та підписали зберігальну розписку по Договору від 02.08.05 р. № 03/02/08, якою засвідчили, що конструкторська документація на виріб 5903, зазначена у відомості виконання робіт по 1-му етапу Договору від 02.08.05 р. № 03/02/08, знаходиться на відповідальному зберіганні у Базовому центрі критичних технологій «Мікротек».

18.06.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 153-0614, в якому просив а найближчий термін передати позивачу виконані роботи, які визначені у відомості виконання робіт, додаток № 1 до Договору від 02.08.2005 р. № 03/02/08, та знаходяться на відповідальному зберіганні.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач листом № 93 від 24.06.2014 р. повідомив позивача про те, що передав конструкторську документацію згідно Договору від 02.08.2005 р. № 03/02/08 по накладній від 28.09.2005 р. № 15. Документацію отримав ОСОБА_3 за довіреністю від 28.09.2005 р. № ЯКШ 872756.

Так, відповідачем було надано до матеріалів справи копію накладаної № 15 від 28.09.2005 р. та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯКШ № 872756 від 28.09.2005 р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

При цьому, положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

В даному випадку, слід відзначити, що положеннями ст. 16 ЦК України передбачено такі способи захисту, як примусове виконання обов'язку в натурі, приписами ст. 20 ГК України передбачено можливість присудження до виконання обов'язку в натурі.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання виконати зобов'язання за Договором № 03/02/08 на виконання робіт від 02.08.2005 р. шляхом повернення позивачу конструкторської документації на виріб 5903, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у відповідача згідно зі зберігальною розпискою від 28.09.2005 р., позивач вказує на те, що відповідач на його вимогу не передав придбану в процесі виконання Договору конструкторську документацію на виріб 5903, яка була ним прийнята на відповідальне зберігання.

Аналізуючи вказані вимоги, суд бере до уваги, що між сторонами в цій частині склались відносини зберігання.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно зі ст. 953 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначалось вище, відповідач надав докази того, що він передав спірну конструкторську документацію позивачу по накладній від 28.09.2005 р. № 15. Документацію отримав ОСОБА_3 за довіреністю від 28.09.2005 р. № ЯКШ 872756.

Доказів того, що в дійсності передача спірної документації не відбулась, позивачем не доведено.

З урахуванням зазначеного, суд двйшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позовні вимоги необґрунтовані, вони не підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд його відхиляє, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя В.С. Ломака