ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа № 911/3372/15

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БСК Транс»,

03170, м. Київ, Святошинський район, вул. Перемоги, 20

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТІС»,

08292, Київська область, м. Буча, вул. Кірова, 144

про стягнення 183776,40 грн.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 22.06.2015);

відповідача - не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БСК Транс» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТІС» (далі-відповідач) про стягнення 183776,40 грн., з яких: 117530,00 грн. заборгованості, 29158,09 грн. пені, 35525,84 грн. інфляційних втрат, 1562,47 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобовязань за договором від 01.11.2014 № 010214.

Ухвалою суду від 07.08.2015 порушено провадження у справі № 911/3372/15 та призначено її до розгляду.

У судовому засіданні 25.08.2015 представником позивача підтримано позовні вимоги повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві.

21.08.2015 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з чим, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено.

15.09.2015 через канцелярію суду позивачем надані документи, що витребувані судом.

У судовому засіданні 15.09.2015 представником позивача повністю підтримані позовні вимоги, представником відповідача заявлене усне клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання часу для підготовки та подання суду письмових доказів.

Крім того, через канцелярію суду сторонами подано клопотання (вх. 21657/15 від 15.09.2015) про продовження строку вирішення спору у справі.

Ухвалою суду від 15.09.2015 продовжено строк розгляду спору у справі № 911/3372/15, на підставі частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України та оголошено перерву у судовому засіданні до 06.10.2015, відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 06.10.2015 представником позивача підтримано позовні вимоги повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві; представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, про що свідчить власний підпис представника на бланку перерви у судовому засіданні 15.09.2015. Вимоги ухвал суду від 07.08.2015 та від 25.08.2015 відповідачем не виконано, витребувані документи та відзив на позов суду не надано.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.10.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (далі-виконавець) та відповідачем (далі-замовник) укладено договір від 01.02.2014 № 010214 (далі-Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого визначено, що даний договір регулює взаємовідносини між замовником та виконавцем при здійсненні перевезень по місту Києву та Україні вантажним автомобільним транспортом. Замовник надає вантаж, а виконавець організовує перевезення цього вантажу автомобільним транспортом.

Ціни по кожному перевезенню вантажу, дата подачі автомобіля та маршрут обумовлюється окремими заявками, які завіряються сторонами по телефаксу або умови перевезення обумовлюються усно (пункт 2.1 Договору).

Згідно з пунктами 2.2, 3.3, 5.1 Договору, замовник зобовязується своєчасно оплачувати рахунки виконавця, протягом 7 банківських днів, з моменту отримання оригіналів документів.

На виконання умов Договору, відповідачем, у період з 03.12.2014 по 07.04.2015, надано позивачу 35 заявок на транспортний засіб, копії наявні у матеріалах справи.

На підставі наданих відповідачем заявок, позивачем, у період з 03.12.2014 по 08.04.2015, надані послуги з перевезення вантажу, про що свідчать додані до матеріалів справи, в кількості 35 штук, товарно-транспортні накладні. Товарно-транспортні накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками обох сторін.

Для оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу, позивачем виставлені відповідачу рахунки-фактури, копії яких, у кількості 35 штук, наявні у матеріалах справи, всього на суму 117530,00 грн.

Виконання усіх зобовязань позивача у вищевказаних перевезеннях, погоджено сторонами складанням актів про виконання робіт, що підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплені печатками обох сторін, згідно з якими позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги з перевезення вантажу, всього на суму 117530,00 грн. і зазначено, що сторони претензій не мають, копії зазначених актів наявні у матеріалах справи.

Відповідні акти містять інформацію, що ідентифікує їх з Договором та конкретними перевезеннями вантажу, у тому числі, зазначені реквізити всіх документів, що складаються за умовами Договору.

Проте, в порушення умов Договору, вартість послуг з перевезення вантажу, що надані позивачем, не сплачена відповідачем, у звязку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 117530,00 грн.

Положеннями частин 1, 3 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36 Господарського процесуального кодексу України господарським судом взято до уваги у якості письмових доказів: зазначені вище заявки відповідача на транспортний засіб, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, акти про виконання робіт у якості письмових доказів надання позивачем послуг за Договором, прийняття цих послуг відповідачем та виконання сторонами зобовязань зі складання оформлених належним чином документів, що встановлені Договором щодо відповідних господарських операцій, крім того, акти про виконання робіт взяті судом до уваги у якості письмових доказів погодження сторонами виконання всіх умов Договору та відсутності претензій одна до одної, у тому числі, з огляду на їх зміст, отримання відповідачем оригіналів всіх документів та настання строку виконання ним грошових зобовязань, відповідно до пункту 2.2. Договору.

Послуги за Договором позивачем надано відповідачу, належної якості та погодженої сторонами вартості, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, докази повної оплати спірних послуг у матеріалах справи відсутні.

На підставі аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, дослідження матеріалів та всебічного розгляду всіх обставин справи, зважаючи на умови пункту 2.2. Договору, дійшов висновку, що у відповідача наявне грошове зобовязання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане, отже, позовна вимога про стягнення з відповідача 117530,00 грн. заборгованості є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою та підлягає задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 5.2 Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 29158,09 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з вірним розрахунком, проведеним судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 27900,42 грн., нарахована в межах заявленого позивачем періоду, з додержанням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, заявляє до стягнення 35525,84 грн. інфляційних втрат та 1562,47 грн. 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З метою всебічного, повного і обєктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат і 3 % річних та встановив, що за вірним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 30335,71 грн. та 3 % річних у розмірі 1511,84 грн.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ТІС» (08292, Київська область, м. Буча, вул. Кірова, 144, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БСК Транс» (03170, м. Київ, вул. Перемоги, 20, ідентифікаційний ) 117530 (сто сімнадцять тисяч пятсот тридцять) грн. 00 коп. заборгованості, 27900 (двадцять сім тисяч девятсот) грн. 42 коп. пені, 1511 (одна тисяча пятсот одинадцять) грн. 84 коп. 3 % річних, 30335 (тридцять тисяч триста тридцять пять) грн. 71 коп. інфляційних втрат та 3545 (три тисячі пятсот сорок пять) грн. 56 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 21.10.2015.

Суддя С.О. Саванчук