РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015Справа №910/15166/14
За позовом Глаксо Груп Лімітед

До 1) Ауробіндо Фарма Лімітед

2) Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України"

3) Міністерства охорони здоров'я України

Про захист порушеного права інтелектуальної власності позивача на винахід "ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R) - ЦИС - 4 - (2-АМІНО-6- (ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО) - 9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ" за Патентом України № 56231

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Сопільняк В.Ю. - представник

Від відповідача 1 не з'явився

Від відповідача 2 Федоренко О.А. - представник

Від відповідача 3 не з'явився

Суть спору:

Глаксо Груп Лімітед звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Ауробіндо Фарма Лімітед, Державного підприємства "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України" та Міністерства охорони здоров'я України про захист порушеного права інтелектуальної власності позивача на винахід "ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R) - ЦИС - 4 - (2-АМІНО-6- (ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО) - 9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ" за Патентом України № 56231.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2014 року порушено провадження у справі № 910/15166/14, розгляд справи призначено на 18.08.2014 року.

25.07.2014 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просить суд до набрання рішенням у даній справі законної сили:

1. Заборонити Державному підприємству "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, ідентифікаційний код 20015794) вносити будь-які зміни до реєстраційних матеріалів лікарського засобу "АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ" (реєстраційні посвідчення № UA/6801/01/01, № UA/13270/01/01), в тому числі і такі, що мають наслідком зміну номеру реєстраційного посвідчення.

2. Заборонити компанії Ауробіндо Фарма Лімітед (Aurobindo Pharma limited), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності відсутній, юридична особа за законодавством Індії, адреса місцезнаходження Юніт III, Сарвей № 313, Бачупалі Віладж, Кутубуллапур Мандал, Ранджа Реді Дістрікт (А.Р.), Індія (Unit III, Survey No. 313, Bachupally Village, Qutubullapur Mandai, Ranga Reddy District (А.Р.), India) вводити в цивільний обіг (в тому числі продавати, міняти, імпортувати, вчиняти інші дії, спрямовані на реалізацію) на території України лікарського засобу "АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ" (реєстраційні посвідчення № UA/6801/01/01, № UA/13270/01/01).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2014 року клопотання Глаксо Груп Лімітед (Glaxo Group Limited) про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено.

14.08.2014 року через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

18.08.2014 року представник позивача та відповідача-2 у судове засідання з`явились.

Представник відповідача-1 та відповідача-3 у судове засідання не з'явилися, на виконання вимог ухвали суду витребувані документи по справі не надали, про причини неявки належним чином суд не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача наддав суду клопотання про призначення судової експертизи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача - 2 надав суду відзив на позовну заяву, проти клопотання про призначення експертизи не заперечив.

В судовому засіданні 18.08.2014 представником позивача надано інформацію, отриману з Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві, відповідно до якої в Україні зареєстровано представництво відповідача-1.

Відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Відомості про представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

За вказаних підстав суд вважає відповідача-1 належним чином повідомленим про розгляд даної справи, оскільки позовна заява з додатками була направлена на юридичну адресу місцезнаходження його представництва. А тому підстав для застосування Конвенції про застосування порядку передачі судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, немає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2014 року розгляд справи відкладено на 08.09.2014 року.

08.09.2014 року представник позивача у судове засідання з`явився.

Представники відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 у судове засідання не з'явилися, на виконання вимог ухвали суду витребувані документи по справі не надали, про причини неявки належним чином суд не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник позивача надав суду усні пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи.

Клопотання про призначення експертизи буде розглянуто у наступному судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2014 року розгляд справи відкладено на 12.09.2014 року.

12.09.2014 року представник позивача у судове засідання з`явився.

Представники відповідача-1, відповідача - 2 та відповідача-3 у судове засідання не з'явилися, на виконання вимог ухвали суду витребувані документи по справі не надали, про причини неявки належним чином суд не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник позивача надав суду усні пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність призначення судової експертизи у справі № 910/15166/14 з наступних підстав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належать права інтелектуальної власності на гемісульфат (1s,4r)-цис-4-[2-аміно-6-(циклопропіламіно)-9н-пурин-9-іл]-2-циклопентен-1-метанолу або його сольват та фармацевтична композиція" (копія виписки з Державного реєстру патентів України на винаходи додається). Даним патентом захищена сполука гемісульфат абакавіру, що є активною діючою речовиною референтного лікарського засобу "Зіаген" виробництва групи компаній ГлаксоСмітКляйн.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Для встановлення фактичних даних щодо того, чи виготовлено лікарський засіб "АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ" (реєстраційні посвідчення № № UA/6801/01/01, UA/13270/01/01) із застосуванням кожної ознаки, включеної до незалежного пункту формули винаходу за Патентом України № 56231, або ознаку еквівалентну їй, необхідні спеціальні знання, водночас суд не може перебрати на себе не притаманну йому функцію судового експерта та встановити на власний розсуд зазначені вище обставини.

За таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність призначення у даній справі судової експертизи.

З урахуванням приписів ст. 41 ГПК України усім учасникам процесу було надано можливість запропонувати суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом, а також викласти свої пропозиції щодо особи та/або установи, якій має бути доручено проведення судової експертизи.

Остаточне коло питань, які повинні бути роз'яснені судовим експертом, визначаються судом, відповідно до ст. 41 ГПК України.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України учасники судового процесу вправі пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені експертом. Ці питання можуть бути запропоновані у позовній заяві, у відзиві або в окремому письмовому клопотанні сторони. Проте остаточне коло питань судовому експерту визначається господарським судом.

Враховуючи необхідність з'ясування питань, що виникли у вирішенні даного спору і потребують спеціальних знань, господарський суд міста Києва вважає за необхідне призначити у справі судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, витрати за проведення якої покласти на позивача .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року суд ухвалив призначити у справі № 910/15166/14 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності.

Ухвалою суду від 12.09.2014 зупинено провадження у справі № 910/15166/14.

08.07.2015 відділом діловодства суду від Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності отримано висновок експерта та матеріали справи № 910/15166/14.

Ухвалою суду від 03.09.2015 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 07.10.2015.

29.09.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача 2 отримано додаткові пояснення по справі.

06.10.2015 року представником позивача через відділ діловодства суду подано письмові пояснення № 151005/12882 від 5 жовтня 2015 року щодо наданих висновків судової експертизи, до яких додано докази, що підтверджують оплату витрат на проведення судової експертизи.

Вказані документи залучені до матеріалів справи.

В судове засідання 10.10.2015 з'явились представник позивача, представник Міністерства охорони здоров'я України та представник відповідача ДП «Державний експертний центр МОЗ України».

Судом винесено на обговорення питання щодо можливості продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача Ауробіндо Фарма Лімітед повідомленого належним чином про час та місце слухання справи. Представник позивача вказав на можливість продовження розгляду справи з огляду на ту обставину, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 про призначення розгляду справи на 07.10.2015 була направлена сторонам завчасно, а неявка представника Ауробіндо Фарма Лімітед у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши думку учасників процесу, присутніх у судовому засіданні, а також встановивши вчасне направлення учасникам судового процесу ухвали про призначення судового засідання у справі, відсутність мотивованих клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вирішив за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника Ауробіндо Фарма Лімітед, оскільки не вбачає підстав, передбачених ст. 77 ГПК України, для відкладення розгляду справи, а заявлення невмотиваних клопотань про відкладення розгляду справи свідчить про зловживання учасниками процесу своїми процесуальними правами та про намагання затягнути розгляд справи, що є неприпустимим.

З огляду на вказане, суд вважає за можливе продовжити розгляд судової справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 07.10.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ДП «Державний експертний центр МОЗ України» заперечив проти позовних вимог.

Після виходу з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 07.10.2015, відповідно до ч. 2. ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та подані заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Компанія Глаксо Груп Лімітед (Glaxo Group Limited), юридична особа за законодавством Англії (позивач), звернулася до суду з позовом до компанії Ауробіндо Фарма Лімітед (відповідач-1), ДП «Державний експертний центр МОЗ України» (відповідач-2) та Міністерства охорони здоров'я України» (відповідач-3) про захист порушеного права інтелектуальної власності.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником Патенту України № 56231 на винахід ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R)-ЦИС-4-(2-АМІНО-6-(ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО)-9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ (дата подання заявки - 14.05.1998 р., дата реєстрації - 15.05.2003 р.). Вказаним патентом захищена сполука гемісульфату абакавіру, а саме ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R)-ЦИС-4-(2-АМІНО-6-(ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО)-9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ.

Дата набрання чинності Патенту України на винахід № 56231 - 15.05.2003, заявка 99116246 від 14.05.1998, Патент дійсний до 14.05.2018. Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з Державного реєстру патентів України на винаходи.

За змістом ст. 464 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15 грудня 1993 № 3687-ХІІ з наступними змінами та доповненнями саме позивачу належить право використовувати вказаний винахід та дозволяти його використання іншим особам.

Відповідачі по справі вчинили дії, які позивач вважає порушенням своїх прав інтелектуальної власності, що випливають з Патенту України № 56231 на винахід.

За наведених обставин позивач просить суд:

1. Зобов'язати компанію Ауробіндо Фарма Лімітед припинити порушення прав Глаксо Груп Лімітед на винахід ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R)-ЦИС-4-(2-АМІНО-6-(ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО)-9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ за Патентом України № 56231.

2. Визнати недійсним висновок Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про рекомендацію до реєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток, вкритих оболонкою, по 300 мг, N 60 у контейнерах.

3. Визнати недійсним наказ Міністерства охорони здоров'я України від 06 серпня 2007 № 454 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині державної реєстрації на ім'я Ауробіндо Фарма Лімітед реєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток по 300 мг, вкритих оболонкою, N 60 у контейнерах.

4. Визнати недійсним Наказ Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 2013 № 999 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині державної перереєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток по 300 мг, вкритих оболонкою, N 60 у контейнерах;

5. Визнати недійсним Наказ Міністерства охорони здоров'я України від 25 листопада 2013 р. № 1009 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині внесення змін до реєстраційних матеріалів: реєстрації додаткової упаковки в формі in bulk.

6. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення UA/6801/01/01 на лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», таблетки, вкриті оболонкою, по 300 мг, N 60 у контейнерах.

7. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення UA/13270/01/01 на лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», таблетки, вкриті оболонкою, по 300 мг, in bulk N 1800 у контейнерах.

8. Покласти на компанію Ауробіндо Фарма Лімітед відшкодування судових витрат у справі.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ст. 43 ГПК України).

Судом встановлено, що гемісульфат абакавіру, який захищений Патентом України № 56231, є активною діючою речовиною оригінального (інноваційного) лікарського засобу «ЗІАГЕН», який був вперше зареєстрований в Україні у 2006 році згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України № 56 від 07.02.2006 (поз. 14 Додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров'я України № 56 від 07.02.2006 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали»). На вказаний лікарський засіб було видане реєстраційне посвідчення №/4163/02/01 від 07.02.2006 строком на 5 років. Станом на дату вирішення спору лікарський засіб «ЗІАГЕН» перереєстровано згідно Наказу МОЗ України № 3 від 06.01.2011 та на нього видане реєстраційне посвідчення UA/4163/02/01 від 11.01.2011. Зазначений лікарський засіб виробляється групою компаній «ГлаксоСмітКляйн» та поставляється в Україну, де реалізується в установленому законом порядку.

Державним підприємством «Державний фармацевтичний центр Міністерства охорони здоров'я України» (правопопередник Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України») було прийнято до розгляду заяву про державну реєстрацію лікарського засобу під торговою назвою «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» з активною діючою речовиною абакавір (таблетки, вкриті оболонкою по 300 мг, N 60 у контейнерах). Заявником вказаного лікарського засобу була компанія Ауробіндо Фарма Лімітед .

06 серпня 2007 року Міністерство охорони здоров'я України видало наказ № 454 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали», яким зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів України лікарські засоби, зокрема, лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток, вкритих оболонкою, по 300 мг, N 60 у контейнерах.

На лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», таблетки, вкриті оболонкою по 300 мг, N 60 у контейнері було видане реєстраційне посвідчення UA/6801/01/01.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 999 від 22 листопада 2011 року «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» було перереєстровано у зв'язку із закінченням строку реєстрації.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 1009 від 25 листопада 2011 року «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» до реєстраційних матеріалів лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» було внесено зміни, а саме реєстрація додаткової упаковки в формі in bulk, яка отримала реєстраційне посвідчення UA/13270/01/01.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби", лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Активною діючою речовиною лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» є абакавір. Наведене, зокрема, підтверджується Інструкцією з медичного застосування препарату «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», яка міститься в матеріалах справи та згідно якої одна таблетка лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» містить 300 мг абакавіру (у вигляді абакавіру сульфату).

Таким чином, з моменту державної реєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», даний лікарський засіб був допущений до застосування на території України.

Згідно ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» використанням винаходу визнається виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу, застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях; застосування процесу, що охороняється патентом, або пропонування його для застосування в Україні, якщо особа, яка пропонує цей процес, знає про те, що його застосування забороняється без згоди власника патенту або, виходячи з обставин, це і так є очевидним.

Цією ж статтею передбачено, що продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу, якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

З урахуванням позовних вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що для вирішення спору по суті необхідно встановлення обставин, які потребують спеціальних знань.

Згідно ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, провадження у справі зупинено до надходження до суду висновків судової експертизи. На вирішення судовим експертам поставлено наступне питання:

Чи використана кожна ознака, включена до незалежного пункту формули винаходу за патентом України на винахід № 56231 або ознака еквівалентна їй у лікарському засобі «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» (реєстраційні посвідчення № № UA/6801/01/01, UA/13270/01/01)?

За результатами проведення судової експертизи судовими експертами Дорошенко О.Ф. та Петренко С.А. було складено Висновок № 1000 від 30 червня 2015 року.

Як випливає з Висновку № 1000 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 30 червня 2015 року, дослідження проведено:

- Дорошенком Олександром Федоровичем - заступником директора НДІ інтелектуальної власності Національної академії правових наук України з експертної роботи, який має вищу технічну освіту, вищу освіту в сфері інтелектуальної власності, науковий ступінь кандидата юридичних наук, має кваліфікацію судового експерта з питань інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.3 «Дослідження, пов'язані з винаходами і корисними моделями» (Свідоцтво Міністерства юстиції України від 28.11.2008 року № 933 про присвоєння кваліфікації судового експерта, дійсне безстроково), стаж роботи в галузі інтелектуальної власності з 1997 року, стаж судово-експертної роботи ? з 2001 року.

- Петренком Сергієм Анатолійовичем - керівником Центру експертних досліджень НДІ інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, який має вищу технічну освіту, спеціальну вищу освіту в сфері інтелектуальної власності, науковий ступінь кандидата юридичних наук, кваліфікацію судового експерта з питань інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.3 «Дослідження, пов'язані з винаходами і корисними моделями» (Свідоцтво Міністерства юстиції України № 1231 про присвоєння кваліфікації судового експерта дійсне до 22.08.2017), стаж роботи в сфері інтелектуальної власності та стаж судово-експертної роботи з 2002 року.

Про кримінальну відповідальність згідно зі ст. ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України експертів було попереджено.

З огляду на вказане суд вважає, що Висновок № 1000 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 30 червня 2015 року складений кваліфікованими експертами, відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу», а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Відповідно до вказаного Висновку судової експертизи: у лікарському препараті «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» (реєстраційні посвідчення №№ UA/6801/01/01, UA/13270/01/01, видані Міністерством охорони здоров'я України) використана кожна ознака, включена до незалежних пунктів (п. 1 та п. 3) формули винаходу за Патентом України на винахід № 56231.

Аналіз наданого висновку судової експертизи дає суду підстави вважати, що висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань; жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, не існує. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

Висновок судової експертизи, проведеної в рамках даної справи, узгоджується з іншими наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі інструкціями з медичного застосування лікарських засобів «ЗІАГЕН» та «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ».

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй. Процес, що охороняється патентом, визнається застосованим, якщо використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, в тому числі Висновку № 1000 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 30 червня 2015 року, суд вважає доведеним факт порушення відповідачами прав позивача на винахід, що охороняється Патентом України № 56231.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю , результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Частиною 1 ст. 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України та ч. 1 ст. 420 ЦК України належать, крім іншого, винаходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 ЦК України об'єктом винаходу може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технологій.

Відповідно до ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу.

Суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: винахідник, автор промислового зразка; інші особи, які набули прав на винахід, за договором чи законом (ст. 463 ЦК України).

Майнові права інтелектуальної власності, зокрема на винахід, належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом (ч. 2 ст. 464 ЦК України ).

Таким чином, на підставі ст. ст. 462, 463 ЦК України позивач набув прав інтелектуальної власності на винахід за Патентом України № 56231.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства та організації мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одним із таких способів захисту, передбачених законом, є передбачений ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав та охоронюваних інтересів шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Згідно ч. 2 ст. 20 ГК України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, серед інших, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Стаття 35 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" встановлює способи захисту прав, зокрема визначає, що захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. При цьому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у зв'язку з застосуванням цього Закону. Суди відповідно до їх компетенції розв'язують, зокрема, спори про: авторство на винахід (корисну модель); встановлення факту використання винаходу (корисної моделі); встановлення власника патенту; порушення прав власника патенту; укладання та виконання ліцензійних договорів; право попереднього користування; компенсації.

Згідно з ст. 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на винахід є: 1) право на використання винаходу; 2) виключне право дозволяти використання винаходу (видавати ліцензії); 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" (далі - Закон про винаходи) патент надає його власнику виключне право використовувати винахід за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Використанням винаходу визнається, в тому числі: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу, застосування такого продукту, пропонування для продажу, зокрема через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях.

У відповідності до ст. 34 Закону про винаходи будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені статтею 28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання компанії Ауробіндо Фарма Лімітед припинити порушення прав Глаксо Груп Лімітед на винахід ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R)-ЦИС-4-(2-АМІНО-6-(ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО)-9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ за Патентом України № 56231 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач-3 здійснив реєстрацію лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» (наказ Міністерства охорони здоров'я України від 06 серпня 2007 р. № 454) на ім'я відповідача-1, що призводить до порушень прав позивача, як власника Патенту України на винахід № 56231.

В подальшому відповідач-3 здійснив перереєстрацію даного лікарського засобу та реєстрацію додаткової упаковки.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби" лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Також, законом встановлено, що в державній реєстрації може бути відмовлено у разі, коли внаслідок такої реєстрації будуть порушені захищені патентом чинні майнові права інтелектуальної власності, в тому числі, при виробництві, використанні, продажу лікарських засобів.

Як було встановлено в ході розгляду справи по суті, відповідачем-1 здійснюється порушення прав інтелектуальної власності позивача, як власника Патенту України на винахід № 56231.

Державна реєстрація лікарського засобу проводиться на підставі положень норм ст. 2 та ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби", згідно якої лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Державна реєстрація лікарських засобів проводиться на підставі заяви, поданої до Міністерства охорони здоров'я України або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2005 року № 376 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрації (перереєстрацію)" державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарського засобу здійснює Міністерство охорони здоров'я України на підставі результатів експертизи реєстраційних матеріалів (реєстраційного досьє) на такий засіб та контролю його якості, проведених Державним експертним центром МОЗ.

Експертиза проводиться на підставі заяви, яка подається до ДП "Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України" з відповідними додатками.

Пунктом 3.7 Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 426 від 26 серпня 2005 року встановлюється, що у разі позитивних висновків за результатами попередньої експертизи реєстраційні матеріали підлягають спеціалізованій оцінці.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2005 року N 376 за результатами експертизи ДП "Державний експертний центр МОЗ України" готує вмотивовані висновки щодо ефективності, безпечності та якості лікарського засобу і рекомендує здійснити державну реєстрацію такого засобу або відмовити в ній.

За результатами розгляду зазначених матеріалів Міністерство охорони здоров'я України або уповноважений ним орган у місячний термін приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації лікарського засобу, як це встановлено ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби".

З наведених вище норм вбачається, що висновок ДП "Державний експертний центр МОЗ України" базується, зокрема, на дослідженні наданих заявником матеріалів, що подаються на реєстрацію.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені статтею 28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику патенту заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту прав є саме визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

В силу ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним, засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах з використання об'єктів інтелектуальної власності а ні відповідач-2, а ні відповідач-3 не здійснювали владних управлінських функцій щодо позивача, тому не має ознак суб'єкта владних повноважень, що виключає можливість розгляду зазначеного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення суб'єкта владних повноважень на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин, учасниками яких є такі особи. Таким чином, предметом адміністративного судочинства є правовідносини, що складаються у зв'язку з захистом від порушень з боку публічної влади щодо заінтересованої особи.

Згідно ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу саме у сфері приватноправових (цивільних), а не публічно-правових відносин.

За змістом ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» суб'єктом адміністративного провадження щодо визнання незаконним акту виконавчої влади - Міністерства охорони здоров'я України - є лише особа, котра звернулась з відповідною заявою про реєстрацію лікарського засобу. Єдиним критерієм відмови в державній реєстрації лікарського засобу є висновок щодо неефективності та небезпечності такого лікарського засобу. Більше того, ст. 104 КАС України пов'язує можливість звернення особи з адміністративним позовом до суду у випадку порушення не будь-якого права особи, а права виключно у сфері публічно-правових відносин. Отже, за відсутності адміністративних відносин між позивачем та відповідачем-2 та між позивачем та відповідачем-3 неможливим є порушення відповідачем-2 та відповідачем-3 прав позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В рішенні Конституційного Суду від 02.11.2004, № 15-рп/2004 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Фактично предметом спору є передбачене право інтелектуальної власності на винахід, за захистом якого позивач має право звернутись в порядку господарського, а не адміністративного судочинства. Отже, в даному випадку мова йде про порушення прав інтелектуальної власності позивача, яке (порушення) з боку відповідача-2 та відповідача-3 повинно бути доведено в рамках не адміністративного, а господарського судочинства.

Викладене дає підстави вважати позовні вимоги про визнання недійсним висновку відповідача-2 обґрунтованими.

На тих же підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним наказів відповідача-3.

Згідно розділу 2 Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 426 від 26 серпня 2005 року встановлюється, що реєстраційне посвідчення - документ, який видається заявнику і є дозволом для медичного застосування лікарського засобу в Україні.

З огляду на доведеність порушення прав інтелектуальної власності позивача на винахід та задоволення позовних вимог в частині скасування наказів відповідача-3, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними реєстраційних посвідчень UA/6801/01/01, UA/13270/01/01.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 95 ЦК України, представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов компанії Глаксо Груп Лімітед (Glaxo Group Limited) до компанії Ауробіндо Фарма Лімітед, ДП «Державний експертний центр МОЗ України» та Міністерства охорони здоров'я України» про захист порушеного права інтелектуальної власності задовольнити повністю.

2. Зобов'язати компанію Ауробіндо Фарма Лімітед припинити порушення прав Глаксо Груп Лімітед на винахід ГЕМІСУЛЬФАТ (1S, 4R)-ЦИС-4-(2-АМІНО-6-(ЦИКЛОПРОПІЛАМІНО)-9Н-ПУРИН-9-ІЛ)-2-ЦИКЛОПЕНТЕН-1-МЕТАНОЛУ АБО ЙОГО СОЛЬВАТ ТА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПОЗИЦІЯ за Патентом України № 56231.

3. Визнати недійсним висновок Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про рекомендацію до реєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток, вкритих оболонкою, по 300 мг, N 60 у контейнерах.

4. Визнати недійсним Наказ Міністерства охорони здоров'я України від 06 серпня 2007 року № 454 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині державної реєстрації на ім'я Ауробіндо Фарма Лімітед реєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток по 300 мг, вкритих оболонкою, N 60 у контейнерах.

5. Визнати недійсним Наказ Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 2013 року № 999 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині державної перереєстрації лікарського засобу «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ» у формі таблеток по 300 мг, вкритих оболонкою, N 60 у контейнерах.

6. Визнати недійсним Наказ Міністерства охорони здоров'я України від 25 листопада 2013 року № 1009 «Про державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарських засобів та внесення змін у реєстраційні матеріали» в частині внесення змін до реєстраційних матеріалів: реєстрації додаткової упаковки в формі in bulk.

7. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення UA/6801/01/01 на лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», таблетки, вкриті оболонкою, по 300 мг, N 60 у контейнерах.

8. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення UA/13270/01/01 на лікарський засіб «АБАКАВІРУ СУЛЬФАТ», таблетки, вкриті оболонкою, по 300 мг, in bulk N 1800 у контейнерах.

9. Стягнути з Представництва компанії Ауробіндо Фарма Лімітед в Україні, (місцезнаходження вул. Срібнокильська, вул. 3-Б, оф. 99, м. Київ 02095) грн. 8 526 (вісім тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. судового збору та 15 000 (п'ятнадцять тисяч) витрат на проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення повного

тексту рішення 13.10.2015.

Суддя Л.В. Прокопенко