ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 911/3703/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Мегаполіс Україна;

до Товариства з обмеженою відповідальністю Край 1;

про стягнення 697 246,81 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 40 від 14.10.2014 р.);

від відповідача: не зявився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Мегаполіс Україна до Товариства з обмеженою відповідальністю Край 1 про стягнення 697 246,81 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2015 року порушено провадження у справі № 911/3703/15 та призначено справу до розгляду на 15.09.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 15.09.2015 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 25.08.2015 року не виконав, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 13.10.2015 року.

В судовому засіданні 13.10.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 13.10.2015 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

08.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Мегаполіс Україна (позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Край - 1 (ОСОБА_2) було укладено Договір поставки № 59-КЕ/14/КК (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору ОСОБА_2 зобовязується передавати тютюнові або інші вироби (Товар) у власність ОСОБА_2 відповідно до його замовлення (замовлень), а ОСОБА_2 зобовязується приймати та оплачувати Товар на умовах, зазначених в Договорі.

Асортимент та ціна Товару, що продається згідно з даним Договором, визначаються на основі узгодженої Сторонами специфікації та вказуються у накладних, разом з кількістю Товару (п. 2.1 Договору в редакції Протоколу розбіжностей).

Поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлення (замовлень) ОСОБА_2 та виходячи з наявності відповідного Асортименту Товару на складі Продавця. Замовлення на партію Товару погоджується відповідальними особами Сторін (п. 3.1 Договору).

ОСОБА_2 зобовязаний надати Продавцю документи, повязані з отриманням Товару (накладні; довіреності тощо), які належним чином оформлені (п. 3.11 Договору).

Ціна Товару визначається на основі погодженої Сторонами Специфікації, яка діє на момент подачі заявки ОСОБА_2 і вказується в видаткових накладних з урахуванням ПДВ. Загальна сума даного Договору визначається на підставі фактично поставленого Товару згідно видаткових накладних, але у будь якому не повинна перевищувати еквівалент 10000000,00 доларів США в рамках одного календарного року (п. 4.1 Договору в редакції Протоколу розбіжностей).

Максимальний строк відтермінування оплати за тютюнові вироби становить 10 календарних днів і обраховується з дати поставки Товару. День, наступний за днем поставки товару є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку. Останнім днем розрахунку є 10 календарний день (п. 4.8 Договору в редакції Протоколу розбіжностей).

Розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються ОСОБА_2 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця (п. 4.3 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 07.08.2016 року, а по відношенню платежів до повного виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань по оплаті отриманого Товару (п. 1.3 Договору).

На виконання зобовязань за Договором поставки, позивачем протягом квітня - травня 2015 року було поставлено відповідачу товар на суму 601428,82 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними. Факт поставки товару відповідачем не заперечено та не спростовано.

Незважаючи на положення чинного законодавства України та умови Договору (п. 4.8 Договору в редакції Протоколу розбіжностей), відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий Товар не оплатив, у звязку з чим, за ним утворилась прострочена заборгованість в сумі 601428,82 грн.

Відповідно до п. 4.13 Договору Продавець має право в будь який момент дії даного Договору ініціювати проведення звірки взаєморозрахунків шляхом надіслання на адресу ОСОБА_2 звірки. Якщо на протязі 10 календарних днів з моменту надіслання акту від ОСОБА_2 не надійде погоджений ОСОБА_2 або заперечення щодо нього, він вважається погоджений Сторонами.

02.07.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача лист з ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків за період з 29.04.2015 року по 01.07.2015 року за спірним Договором, за яким заборгованість ТОВ «КРАЙ-1» склала 601428,82 грн., який отриманий останнім 06.07.2015 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення, яка знаходиться в матеріалах справи. Однак, від відповідача протягом встановленого строку погоджений ОСОБА_2 звірки або заперечення щодо нього не надійшли, у звязку з чим, у відповідності до п. 4.13 Договору, вказаний ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків на суму 601428,82 грн. вважається погодженим Сторонами.

Також, позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору, надіслав відповідачу ОСОБА_3 № 1137 від 16.06.2015 року, яка отримана відповідачем 19.06.2015 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення, яка знаходиться в матеріалах справи, з вимогою негайно погасити борг за спірним Договором, яка також залишена останнім без відповіді та задоволення.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт поставки Товару та його неоплати відповідачем на суму 601428,82 грн.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати товару, позивач просить стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 82584,42 грн. на підставі п. 6.2 Договору, 3 % річних в сумі 4129,21 грн. та інфляційних в сумі 9104,36 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 11.6 Договору Сторони передбачили, що у разі прострочення ОСОБА_2 строків оплати вартості отриманого Товару він зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, за кожен день прострочення.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня на суми боргу, що існували на фактичні дати, по кожному періоду окремо в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичних сум заборгованості, що існували на відповідну дату, за фактичний період заборгованості.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено арифметичні помилки в наданому розрахунку інфляційних. Також позивачем необґрунтовані заявлені до стягнення суми інфляційних за період 17.05.2015 року - 19.06.2015 року по 05.08.2015 року на суми боргу, що існували на відповідні дати, оскільки в період липень - серпень 2015 року інфляційні процеси були відсутні, а відтак мала місце дефляція.

Судом було здійснено правильний розрахунок інфляційних, згідно з якими з відповідача підлягає стягненню 4852,44 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 692994,89 грн. з яких 601428,82 грн. основного боргу, 82584,42 грн. пені, 4129,21 грн. 3 % річних та 4852,44 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Край - 1 (08120, Київська обл., с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215А, к. 3, код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Мегаполіс Україна (46020, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лукяновича, 1, код 30622532) 601428 грн. (шістсот одна гривня чотириста двадцять вісім гривень) 82 коп. основного боргу, 82584 грн. (вісімдесят дві тисячі пятсот вісімдесят чотири гривні) 42 коп. пені, 4129 грн. (чотири тисячі сто двадцять девять гривень) 21 коп. 3 % річних та 4852 грн. (чотири тисячі вісімсот пятдесят дві гривні) 44 коп. інфляційних та 13859 грн. (тринадцять тисяч вісімсот пятдесят девять гривень) 91 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.10.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін