РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа №910/22906/15

За позовом Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавест енд комплексні рішення»
про стягнення 12 072,50 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:
від позивача: Савченко О.А. за довіреністю № 220/642/д від 27.08.2015 р.
від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавест енд комплексні рішення» про стягнення 10 605,61грн. пені та 1 466,86 грн. штрафу за порушення строків поставки товарів, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю за державні кошти № 308/14/21 від 21.07.2014 р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/22906/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 07.10.2015 р., зобов`язано сторін надати певні документи.
У судовому засіданні 07.10.2015 р. представник позивача надав суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання 07.10.2015 р. не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.
Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв`язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ними вимог ухвали суду, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 07.10.2015 р. відклав розгляд справи на 28.10.2015 р. та повторно зобов`язав сторони надати суду певні документи та пояснення.
28.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості представити суду письмовий відзив на позовну заяву.
Представник позивача в судовому засіданні 28.10.2015 р. надав суду для огляду в судовому засіданні оригінали документів, доданих до позовної заяви; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Господарський суд, розглянувши дане клопотання, відмовив в його задоволенні, оскільки у відповідача було достатньо часу для підготовки відзиву на позовну заяву з моменту отримання ним ухвали про порушення провадження у справі № 910/22906/15 14.09.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 04.09.2015 р.
Представник відповідача в судове засідання 28.10.2015 р. повторно не з`явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.
Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.
У судовому засіданні 28.10.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.
Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством оборони України (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дівест енд комплексні рішення» (надалі постачальник) було укладено договір про закупівлю за державні кошти № 308/14/21 від 21.07.2014 р. (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити замовникові товари, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в специфікації товарів (далі специфікація), що додається до договору і є його невід`ємною частиною (додаток), а замовник прийняти і оплатити такі товари.
Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.
У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з пунктами 1.2. і 1.3. договору, найменування товару найменування товару апаратура електрична для проводового телефонного ч телеграфного зв`язку; відеофони (вироби для доукомплектування стаціонарних інформаційно-телекомунікаційних вузлів_ (надалі товари); обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Розділом 2 договору визначено якість товарів.
Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору становить 714 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 119 000,00 грн., у тому числі за:
- КПКВ 2101020/4 (спеціальний фонд), КЕКВ 2210 11 703,00 грн., у т.ч. ПДВ 1 950,50 грн.;
- КПКВ 2101020/4 (спеціальний фонд), КЕКВ 3110 702 297,00 грн., у т.ч. ПДВ 117 049,50 грн.
Ціна товару за одиницю відповідно специфікації.
Пунктом 3.2. договору визначено, що ціна цього договору залишається незмінною до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та відповідного зменшення сторонами ціни договору про закупівлю.
Згідно з п. п. 4.1. договору, розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості здійснюються протягом 20-ти банківських днів шляхом оплати замовником наданого постачальником рахунку-фактури (2 примірники) (надалі рахунок), підписаного керівником та головним бухгалтером постачальника, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків.
Замовник бере на себе фінансові зобов`язання щодо оплати товарів тільки при наявності відповідних бюджетних призначень.
До рахунку додаються: акт за формою № 4, який оформляється відповідно до Керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, введеного в дію наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 р. № 690 (надалі акт за формою № 4) (п. 4.2. договору).
Пунктами 5.1., 5.2. договору встановлено, що поставка товарів здійснюється до 31.08.2014 р., вилами і засобами постачальника; місцем поставки (передачі) товарів є військова частина НОМЕР_1 , 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 17 (надалі вантажоодержувач).
Відповідно до п. 6.1.1. договору, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари відповідно до умов договору в межах бюджетного фінансування.
За умовами п. 6.3.1., постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором.
Згідно з п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та даним договором.
У відповідності до п. 7.3. договору, за порушення строків поставки товарів постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості товарів, стосовно яких допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
Пунктом 7.4. договору обумовлено, що за відмову від поставки та/або за порушення строків поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару за кожен місяць прострочення.
Сплата неустойки і відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, не звільняють сторону від виконання зобов`язань за договором в натурі, крім випадків,передбачених законодавством та договором (п. 7.8. договору).
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р., а частині розрахунків д повного виконання (п. 10.1. договору).
Позивач пояснив суду, що відповідно до пункту 5.1 договору відповідач повинен був здійснити поставку товарів на суму 714 000,00 грн. не пізніше 31.08.2014 р., однак, на вказану дату відповідач поставив продукцію на суму 356 244,60 грн. Іншу частину товару було поставлено з простроченням обумовленого договором строку, зокрема:
- 30.09.2014 р. за актом приймання від 30.09.2014 р. № 1153/1 на суму 294 888,60 грн.;
- 13.10.2014 р. за актом приймання від 13.10.2014 р. № 1200 на суму 20 955,60 грн.;
- 29.09.2014 р. за актом приймання від 29.09.2014 р. № 1148 на суму 41 911,20 грн.
У зв`язку з вищевикладеним та з метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію № 1 від 01.09.2014 р. (вих. № 308/24/5927). При цьому, на дану претензію відповідачем було надано відповідь від 05.09.2014 р. № 09/05 про готовність до сплати штрафних санкцій після їх остаточного розрахунку.
Наступні претензії № 2 та № 3 було направлено 11.10.2014 р. вих. № 308/24/6972 та 13.10.2014 р. вих. № 308/24/7074, на які було отримано відповідь щодо готовності до сплати штрафних санкцій у найкоротші терміни.
Остаточний розрахунок штрафних санкцій було направлено відповідачу 04.11.2014 р. за № 308/24/8210.
Крім того 25.05.2015 р. за № 308/24/4383 відповідачу було надіслано лист з проханням сплати штрафних санкцій, який залишено без відповіді та реагування.
За таких обставин, Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавест енд комплексні рішення» про стягнення 10 605,61грн. пені та 1 466,86 грн. штрафу за порушення строків поставки товарів за період з 31.08.2014 р. до 13.10.2014 р., у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю за державні кошти № 308/14/21 від 21.07.2014 р.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У відповідності до п. 7.3. договору, за порушення строків поставки товарів постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості товарів, стосовно яких допущено прострочення постачання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
Пунктом 7.4. договору обумовлено, що за відмову від поставки та/або за порушення строків поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів, з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару за кожен місяць прострочення.
Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товарів за договором про закупівлю за державні кошти № 308/14/21 від 21.07.2014 р., то за розрахунком позивача, перевіреним судом, з ТОВ «Діавест енд комплексні рішення» підлягають стягненню на користь Міністерства оборони України 10 605,61грн. пені та 1 466,86 грн. штрафу за порушення строків поставки товарів за період з 31.08.2014 р. до 13.10.2014 р., у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю за державні кошти № 308/14/21 від 21.07.2014 р.
Відповідач жодних обґрунтованих заперечень, належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві суду не надав, розмір позовних вимог не оспорив.
Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавест енд комплексні рішення» підлягають задоволенню повністю.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діавест енд комплексні рішення» (03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, 4, квартира 6, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) 10 605 (десять тисяч шістсот п`ять) грн. 61 коп. пені, 1 466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 86 коп. штрафу та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Повне рішення складено 30.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина