ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2015 Справа № 905/1383/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»

про стягнення 32 409 237,74 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю № 41/01 від 21.11.2014р.

Суть спору: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» 32 409 237,74 грн., з яких:

- 2 534 907,21 грн. 3% річних за період з 18.05.2013р. по 28.05.2015р. за зобовязаннями за лютий липень 2012 року;

- 29 874 330,53 грн. інфляційні втрати за період з червня 2013р. по квітень 2015р. за зобовязаннями за лютий липень 2012 року.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про закупівлю природного газу № 02/0602/12 БО від 06 лютого 2012 року в частині своєчасних та повних розрахунків за спожитий природний газ.

На підтвердження своїх вимог позивачем подано у копіях: договір купівлі-продажу природного газу № 02/0602/12 БО від 06 лютого 2012 року з усіма додатками та додатковими угодами, акти прийняття-передачі природного газу за спірний період, довідку по операціях за даним договором, рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2014р. у справі № 905/2905/14, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.01.2015р. у справі № 905/2905/14.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.08.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 905/1383/15 та її призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.09.2015р.

Розгляд справи відкладався за правилами статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України), в тому числі за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.10.2015р. строк розгляд справи продовжений до 26 жовтня 2015р. у звязку із задоволенням відповідного клопотання представника позивача.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву від 22.09.2015р. за вих. № 624/01, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що основний борг за зобовязаннями з оплати природного газу, поставленого за період лютий-липень 2012 року за договором № 02/0602/12-БО від 06 лютого 2012 року був стягнутий рішенням господарського суду Донецької області від 11.06.2014р. у справі № 905/2905/14; що ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.03.2015р. по справі № 905/2905/14 розстрочено виконання судового рішення (наказу ГСЗО від 30.01.2015р. у справі № 905/2905/14, виданого на виконання постанови ХАГС) у справі № 905/2905/14 на 24 місяці, з проведенням щомісячно до 26 числа, починаючи з квітня 2015р., виплат у розмірі 1735290,12 грн., а в останній місяць (до 26.03.2017р.) 1735290,24 грн.; що ухвалою господарського суду Донецької області від 02.07.2015р. розстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2014р. у справі № 905/2905/14 строком на 2 роки, за наступним графіком погашення заборгованості: з липня 2015 року до червня 2017 року включно зі сплатою до 01 числа кожного наступного місяця 207 218,79 грн.; що наявність ухвали суду про надання розстрочки виконання судового рішення, встановлює нові строки виконання зобовязань та в силу статті 614 Цивільного кодексу України встановлює відсутність вини підприємства у невиконанні зобовязань.

06.10.2015р. за вх. № 13912/15 господарський суд одержав від позивача заперечення на відзив, згідно з якими останній посилається на те, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання і у випадку надання судом розстрочки, оскільки під час розстрочки зобовязання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

06 лютого 2012 року між НАК «Нафтогаз України» (далі по тексту позивач або продавець) та ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (далі по тексту відповідач або покупець) укладено договір про закупівлю природного газу № 02/0602/12 БО (далі по тексту Договір), за умовами п.1.1. якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача (покупця за договором) у 2012 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 4.1 Договору).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками Сторін, але не раніше ніж через 14 днів (пять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті Закону України «Про здійснення державних закупівель») з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2012 року і діє до 31 грудня 2012 року включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (пункт 10.1 Договору).

У Додатку № 1 до договору про закупівлю природного газу № 02/0602/12 БО від 06.02.2012р. передбачені умови поставки і обліку газу та інші права та обовязки сторін; умови щодо порядку приймання передачі газу, а саме: у п.2.2. встановлено, що приймання передача газу, поставленого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна і вартість. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобовязується надати продавцю для підпису два примірники акта приймання передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газорозподільчим підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу.

Додатковою угодою № 1 від 27.06.2012р. внесені зміни до договору про закупівлю природного газу № 02/0602/12 БО від 06.02.2012р., а саме: п.1.2. ст. 1 «Предмет договору» викладено у наступній редакції: « 1.2. Продавець передає покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в обсязі до 13124,775 куб.м. в щомісячних обсягах вказаних у даному пункті; також внесені зміни щодо ціни договору.

Додатковою угодою № 2 від 24.10.2014 року сторони доповнили п.4.3. договору абзацом в наступній редакції: «У разі сплати боргу по неустойці, інфляційним нарахуванням, процентам річних та судовому збору за даним договором, Покупець повинен обовязково зазначати це в платіжному дорученні».

Так, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за Договором, підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ: у лютому 2012р. на загальну суму 26 927 812,02 грн., у березні 2012р. на загальну суму 19 189 306,29 грн., у квітні 2012 року на загальну суму 4 020 733,99 грн., у травні 2012 року на загальну суму 712 515,11 грн., у червні 2012 року на загальну суму 544 092,25 грн., у липні 2012 року на загальну суму 424 698,15 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14, частково зміненим постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2015 р., позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» задоволено частково; стягнуто з ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» суму заборгованості у розмірі 41 646 963,41 грн., інфляційні нарахування у розмірі 80 783,44 грн., три відсотки річних у розмірі 1 424 604,43 грн., пеню в сумі 1 677 342,41 грн., штраф у розмірі 1 790 520,68 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

Нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснено по 17.05.2013р.

Рішення мотивовано невиконанням відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу № 02/0602/12 БО від 06 лютого 2012 року щодо своєчасної та повної оплати поставленого природного газу.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 534 907,21 грн. за період з 18.05.2013р. по 28.05.2015р. та інфляційних втрат у розмірі 29 874 330,53 грн. за період червень 2013 року квітень 2015 року, оскільки відповідачем не виконані умови договору на купівлю-продаж природного газу № 02/0602/12 БО від 06 лютого 2012 року щодо оплати отриманого природного газу.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників сторін, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір купівлі-продажу природного газу № 02/0602/12 БО від 06.02.2012р., згідно з яким позивач передав у власність відповідача у 2012р. природний газ на загальну суму 51 819 157,81 грн. (в т.ч.: у лютому 2012р. на загальну суму 26 927 812,02 грн., у березні 2012р. на загальну суму 19 189 306,29 грн., у квітні 2012 року на загальну суму 4 020 733,99 грн., у травні 2012 року на загальну суму 712 515,11 грн., у червні 2012 року на загальну суму 544 092,25 грн., у липні 2012 року на загальну суму 424 698,15 грн.), а відповідач отриманий газ оплатив частково в сумі 10 177 194,40 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування у розмірі 80 783,44 грн., три відсотки річних у розмірі 1 424 604,43 грн., пеню в сумі 1 677 342,41 грн., штраф у розмірі 1 790 520,68 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково; рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2014р. скасовано в частині відмови у стягненні 41 646 963,41 грн. основного боргу та прийнято нове рішення, яким позов в цій частині задовольнив. Нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних втрат та 3% річних здійснено по 17.05.2013р.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляд однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Між тим, відповідач не надав суду доказів повної сплати заборгованості за Договором, що встановлена рішенням господарського суду Донецької області від 11 червня 2014 року у справі № 905/2905/14, а тому вказана заборгованість вважається повністю не погашеною та такою, що продовжує існувати на день винесення рішення у даній справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Дослідивши поданий розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, господарським судом встановлено, що:

- розрахунок трьох відсотків річних на суму 2 534 907,21 грн. позивач здійснив за період з 18.05.2013р. по 28.05.2015р.;

- розрахунок інфляційних нарахувань на суму 29 874 330,53 гривень позивач здійснив за період з червня 2013 року по квітень 2015 року включно.

За здійсненим господарським судом перерахунком, сума 3% річних становить 2 534 854,57 грн.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення у розмірі 29 874 330,53 грн., господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Позивач донарахував інфляційні втрати на суму боргу за зобовязаннями лютого 2012 року, на яку збільшився останній внаслідок інфляційних процесів за попередньо стягнутий період з 15 березня 2012 року по 13 квітня 2012 року включно, що є неприпустимим в силу приписів статті 625 ЦК України.

Крім того, господарський суд зазначає, що позивачем не вірно визначався розмір заборгованості на останній день місяця при здійсненні розрахунку інфляційних втрат за зобовязаннями лютого 2012 року за період червень 2013 року червень 2015 року.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в наступній частині:

- за лютий 2012 року на суму 10 504 254,57 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року;

- за березень 2012 року на суму 13 766 336,57 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року;

- за квітень 2012 року на суму 2 884 459,53 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року;

- за травень 2012 року на суму 511 155,68 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року;

- за червень 2012 року на суму 390 329,75 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року;

- за липень 2012 року на суму 304 676,86 грн. за період червень 2013 року червень 2015 року.

За таких обставин, позовні вимоги в частині інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 28 361 212,96 грн.

Щодо доводів відповідача про необхідність звільнення його від відповідальності (у вигляді сплати трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань), з посиланням на відсутність вини відповідача з огляду на наявність ухвал суду про розстрочку виконання судового рішення, господарський суду зазначає наступне.

Так, ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.03.2015р. по справі № 905/2905/14 розстрочено виконання судового рішення (наказу ГСЗО від 30.01.2015р. у справі № 905/2905/14, виданого на виконання постанови ХАГС) у справі № 905/2905/14 на 24 місяці, з проведенням щомісячно до 26 числа, починаючи з квітня 2015р., виплат у розмірі 1735290,12 грн., а в останній місяць (до 26.03.2017р.) 1735290,24 грн., а ухвалою господарського суду Донецької області від 02.07.2015р. відповідачу надано розстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 11.06.2014р. у справі № 905/2905/14 строком на 2 роки, за наступним графіком погашення заборгованості: з липня 2015 року до червня 2017 року включно зі строком сплати до 01 числа кожного наступного місяця по 207 218,79 грн.

У пунктах 7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальністю за порушення грошових зобовязань» розяснено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК України), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобовязання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, враховуючи те, що при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд не змінює (припиняє) договірні правовідносини сторін щодо строків виконання зобовязання, і розстрочка стосується лише зміни строків примусового виконання рішення, що визначені у Законі України «Про виконавче провадження», господарський суд вважає, що наявність розстрочки виконання рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання у строки, визначені у Договорі, та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України, оскільки під час розстрочки інфляційні процеси тривають, і грошове зобовязання залишається повністю або частково невиконаним.

Таким чином твердження відповідача про те, що інфляційні нарахування та три відсотки річних, що нараховані на встановлену в судовому рішенні суму боргу, не нараховуються за період невиконання судового рішення, якщо судом надавалась розстрочка виконання рішення, суперечить нормам статті 625 ЦК України, що встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання, є помилковими.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька область, місто Маріуполь, Жовтневий район, вулиця Гризодубової, будинок № 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6; ) 28 361 212 (двадцять вісім мільйонів триста шістдесят одна тисяча двісті дванадцять) грн. 96 коп. інфляційних втрат, 2 534 854 (два мільйона пятсот тридцять чотири тисячі вісімсот пятдесят чотири) грн. 57 коп. трьох відсотків річних, 69 667 (шістдесят девять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 93 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28 жовтня 2015р.

Суддя Л.В. Ніколаєва