ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 р. Справа № 909/1129/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Кучма І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", 76006, м.Івано-Франківськ, вул.Б.Хмельницького, 59А

до відповідача: суб"єкт підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення 15106,15грн заборгованості, з яких - основний борг - 4022,84грн, 3 % річних -236,72грн, інфляційних - 2788,19грн., пеня - 4633,52грн.

за участю:

Від позивача: Нищей Н.Ю., (довіреність № 20/870 від 18.06.15 )-представник

Від відповідача ОСОБА_1 суб"єкт підприємницької діяльності - приватний підприємець

У судовому засіданні, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст. 85 ГПК України.

встановив

Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області до суб"єкта підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 про стягнення 15106,15грн заборгованості, з яких - основний борг - 7447,71грн, 3% річних -236,72грн, інфляційних - 2788,19грн., пеня - 4633,52грн. Ухвалою суду від 30.09.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.10.2015року. В порядку ст 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 29.10.2015року. Крім того, позивач надав суду клопотання про зменшення ( вх. 10813/15 від 13.10.2015року) у якому просить суд зменшити суму основного боргу та стягнути з відповідача 4022,84грн. основного боргу. Суд розглянув дане клоптання та зазначив, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

У судовому засіданні 29.10.2015року присутнім представникам сторін оголошено перерву до 03.11.2015року для можливості надання уточнюючого розрахунку заборгованості.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема, посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 557 від 25.10.2002року на відпуск теплової енергії, в частині своєчасної оплати в зв'язку з чим позивачем були нараховані пеня, 3% та інфляційні втрати.

Крім того, позивач подав суду клопотання № 20/1702 від 28.10.2015року ( вх. 11606/15 від 02.11.2015року) в якому просить суду припинити стягнення в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 4022,84грн., у зв"язку зі сплатою боргу та стягнути з відповідача 2788,19грн. інфляційних збитків, 236,72грн. - 3% річних та пеню в розмірі 4633,52грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суду застосувати до заявлених вимог спеціальний строк позовної давності. Свої вимоги відповідач виклав у клопотанні (вх. 17041/15 від 03.11.15) про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

25.10.2001року між сторонами було укладено договір № 557 на відпуск теплової енергії, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергію, а відповідач оплатити отримані послуги.

У відповідності до п.6.3.5 Договору, оплата платіжних документів здійснюється споживачем самостійно:

- з платежів поточного розрахункового періоду в 5-ти денний термін після дати зазначеної в платіжному документі, але не пізніше 31-го числа розрахункового місяця. Перераховані споживачем суми направляються для зарахування належного платежу наступним чином : послідовно погашається сума заборгованості попереднього періоду пеня за цей період, далі платіж за наступний період пеня на цю заборгованість і т.д. Тільки після повного погашення суми попереднього боргу, перераховані кошти зараховуються за поточний розрахунковий період.

Розділом два Договору встановлено умови і порядок постачання теплової енергії. Зокрема, енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до даного Договору на опалення та вентиляцію, гаряче водопостачання, технологічні потреби.

Відповідно до п.5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, а вразі їх відсутності - розрахунковим методом згідно годинних теплових навантажень.

Відповідно до п.5.3 Договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно з 26 по 31 число направляє свого представника у відповідності до договірної роботи та реалізації теплової енергії Виробника за адресою: вул. Б. Хмельницького, 59 А для подання звіту про фактичне споживання Енергії за розрахунковий місяць. У випадку не подання звіту про фактичне споживання Енергії за розрахунковий період по приладах, вказаний термін, розрахунок за використану Енергію проводиться розрахунковим методом згідно годинами теплових навантажень.

У відповідності до п. 6.3.3 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживаються проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Сума передоплати за теплову енергію визначається у відповідності з очікуваним її споживанням наступному розрахунковому періоді і становить не менше 80 % місячної вартості.

Відповідно до 6.3.5 Договору оплата платіжних документів здійснюється споживачем самостійно.

- з платежів поточного розрахункового періоду в 5-денний термін після дати, зазначеної в платіжному документі, але не пізніше 31-го числа розрахункового місяця;

- з платежів передоплати з 1-го до 5-го числа наступного розрахункового місяця.

За наявності заборгованості по даному договору, Виробник зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за минулі періоди, пеня за цей період, далі платіж за наступний період, пеня на цю заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату за послуги по теплопостачанню на суму 7447,72 грн. (копії рахунків-фактури наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідач в супереч умовам договору не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті послуг з теплопостачання.

В зв'язку з тим, що оплата відповідачем була не здійснена позивач на підставі договору, ст. 230 ГК України та 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 4633,52 грн. пені, 236,72 грн. 3% річних та 2788,19грн. інфляційних втрат . Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 15106,15грн заборгованості, з яких - основний борг - 7447,71грн, 35 % річних -236,72грн, інфляційних - 2788,19грн., пеня - 4633,52грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач подав суду клопотання , у якому повідомив про погашення відповідачем основного боргу, отже, суд в частині стягнення стягнення з відповідача 7447,71грн. основного боргу провадження припиняє.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора ІПС "Ліга", за результатами розрахунку суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно нараховано 236,72грн 3% річних та 2788,19грн. інфляційних втрат за вказані у позові періоди.

Отже, в частині стягнення з відповідача 2788,19грн. інфляційних збитків, 236,72грн. - 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо стягнення заявленої суми пені, суд зазначає наступне.

Пунктом 6.3.5. Договору встановлено, що в разі невиконання відповідачем умов договору, він зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення до дати фактичної оплати, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, отже з - 11.12.2012року. Початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами Договору.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання за правилами частини першої статті 223 ГК України застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту першого частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно стягнення пені за період з 01.03.2015року по 24.08.15року в сумі 4633,52грн. Отже в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення основного боргу 7447,71грн - припинити, в частині стягнення 3 % річних 236,72грн . та інфляційних збитків 2788,19грн. - задовольнити , в частині стягнення пені - 4633,52грн. - відмовити.

Судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.121,124 Конституції України, ст. 11, 204, 207, 208, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 614, 625, 629 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 343 ГК України, керуючись ст.2, 4-7, 22, 43, 49, 55, 75, ст. 80 ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м.Івано-Франківськ, вул.Б.Хмельницького, 59А до суб"єкта підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1, про стягнення 15106,15грн заборгованості, з яких - основний борг - 7447,71грн, 3 % річних -236,72грн, інфляційних - 2788,19грн., пеня - 4633,52грн. задовольнити частково.

Стягнути з суб"єкта підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ( ЗКПО НОМЕР_1) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м.Івано-Франківськ, вул.Б.Хмельницького, 59А (код 336235) - 3 % річних -236,72грн.( двісті тридцять шість грн. 72коп) та інфляційних збитків в розмірі 2788,19грн ( дві тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 19коп) та 1218грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00коп) судового збору.

В частині стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 основного боргу у розмірі 7447,71грн. - припинити.

В частині стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 пені в розмір 4633,52грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.11.15

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Бандурка В.Ю. ________________5.11.15