РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/15742/15

За позовомДержавного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
простягнення 1782615,11 грн.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -Холоденко Р.В. (представник за довіреністю);
від відповідача -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

У червні 2015 року Державне підприємство «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі - позивач або Підприємство) звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач або Банк) про стягнення 1500000 грн. вкладів за договором банківського вкладу «Класичний» № 1 від 13.01.2014 (далі - Договір банківського вкладу), а також нарахованих за прострочення повернення вкладів інфляційних втрат у сумі 274354,84 грн. та 3% річних у сумі 8260,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором банківського вкладу. Зокрема, у супереч умовам даного Договору банківського вкладу відповідачем після закінчення строку на який було розміщено вклади у вищевказаному розмірі не здійснюється їх повернення. За прострочення повернення вкладів позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховані за період з 26.03.2015 по 31.05.2015 (67 днів) інфляційні втрати та 3% річних у вищевказаних сумах.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, а також не встановлено інших обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 між Банком та Підприємством (Клієнт) було укладено Договір банківського вкладу, відповідно до якого Клієнт надає Банку суму грошових коштів (далі - Вклад), у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї (пункт 1.1).

Пунктом 1.2 Договору банківського вкладу передбачено, що Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами цього Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим Договором та додатками, укладеними в рамках цього Договору, і які є його невід'ємною частиною.

У пункті 1.4 Договору банківського вкладу (у редакції додатку № 1-3/2 від 23.01.2015) передбачено, що він діє до 23.07.2015, а внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії цього Договору.

Відповідно до пункту 1.5 Договору банківського вкладу, у Додатках, які укладаються Сторонами на підставі цього Договору, визначаються наступні умови:

- номер транзитного рахунку, який відкривається Клієнту для розміщення Вкладного траншу;

- сума коштів, які перераховуються на вкладний рахунок (сума Вкладного траншу);

- строк, на який розміщується Вкладний транш;

- процентна ставка, яка нараховується на Вкладний транш, розмір ставки у разі дострокового витребування Вкладного траншу за ініціативою Клієнта та при наявності згоди Банку;

- термін виплати процентів;

- інші умови.

При закінченні строку розміщення Вкладного траншу повернення Вкладного траншу здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта, що вказаний в розділі 7 цього Договору. Повернення Вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок Клієнта, що вказаний в листі Клієнта про повернення коштів (пункт 3.1 Договору банківського вкладу).

Згідно з пунктом 4.2 Договору банківського вкладу після закінчення строків надання Вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в Додатках та є невід'ємною частиною цього Договору, Банк зобов'язаний повернути суму Вкладних траншів на умовах, зазначених у цьому Договорі та у Додатках до цього Договору.

На виконання умов даного Договору банківського вкладу між сторонами укладалися відповідні додатки, зокрема:

- 13.01.2014 року був укладений додаток № 1-1, відповідно до якого позивач перерахував грошові кошти на вкладний рахунок у Банку №2610.8.056950.001 у сумі 1000000 грн., строком до 14.04.2014, під 16% річних.

- 13.01.2014 року був укладений додаток № 1-2, відповідно до якого позивач перерахував грошові кошти на вкладний рахунок у Банку №2610.7.056950.002 у сумі 500000 грн., строком до 14.04.2014, під 16% річних.

Згідно з додатками від 14.04.2014 № 1-1/1 та № 1-2/1 строк розміщення вищевказаних вкладів було продовжено до 14.07.2014.

Після закінчення строку розміщення наведених вище вкладів та їх повернення позивачу, між сторонами були укладенні нові додатки до Договору банківського вкладу.

Так, відповідно до додатку № 1-3 від 22.07.2014 позивач перерахував грошові кошти на вкладний рахунок у Банку №2610.6.056950.003 у сумі 1000000 грн., строком до 22.10.2014, під 16% річних, а згідно з додатком № 1-4 від 22.07.2014 позивач перерахував грошові кошти на вкладний рахунок у Банку №2610.5.056950.004 у сумі 500000 грн., строком до 22.10.2014, під 16% річних. Факт вказаних переказів (розміщення вкладів) підтверджується, зокрема, і долученим до матеріалів справи копіями платіжних доручень від 22.07.2014 № 106 (на суму 1000000 грн.) та № 105 (на суму 500000 грн.).

Згідно з додатками від 23.01.2015 № 1-3/2 та № 1-4/2 строк розміщення вищевказаних вкладів було продовжено до 25.03.2015.

У зв'язку із закінченням строку розміщення вищевказаних вкладів, позивач починаючи з 01.04.2015 почав звертатися до Банку із вимогами про повернення суми вкладу від 01.04.2015 № 262, від 10.04.2015 № 334, від 07.05.2015 № 414 та від 19.05.2015 № 430. Однак вказані вимоги Банком виконані не були.

Дані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вищевказаних Договору банківського вкладу, укладених до останнього Додатків, та відповідних платіжних доручень і листів.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, відповідач у супереч зазначеним нормам та умовам Договору банківського вкладу в установлений строк суми вкладів позивачу не повернув.

Факт наявності у відповідача заборгованості за Договором банківського вкладу у сумі 1500000 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Доказів виплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, позивачем правомірно за період прострочення з 26.03.2015 по 31.05.2015 (67 днів) повернення вкладів нараховані інфляційні втрати та 3% річних у вищевказаних сумах.

Однак, позов до Банку не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким у Банку з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Відтак, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, у пункті 5-4 статті 2 даного Закону під поняттям «кредитор» розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку за Договором банківського вкладу на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому вимога позивача про стягнення коштів, які знаходяться на його вкладному рахунку у відповідача, разом з нарахованими на ці кошти 3% річних та інфляційними втратами, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем у силу зазначеної норми, у зв'язку із запровадженням у останнього тимчасової адміністрації.

Зазначене є підставою для відмови у даному позові.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту третього частини 2 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справі відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання Банком спірної банківської операції.

Суд зауважує, що позивач може захистити свої майнові права за Договором банківського вкладу в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зважаючи на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (25015, м. Кіровоград, вул. Арсенія Тарковського, будинок 1, ідентифікаційний код 02568199) 35652,30 грн. (тридцять п'ять тисяч шістсот п'ятдесят дві гривні 30 копійок) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СуддяСташків Р.Б.