донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.10.2015 справа №908/3948/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від скаржника: від позивача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились; не зявились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від30.07.2015 року
у справі№908/3948/15 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовомПриватного підприємства Драг, м.Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест, м.Запоріжжя
простягнення 8765,38 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 року у справі №908/3948/15 позов Приватного підприємство Драг, м. Запоріжжя задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест (АДРЕСА_1, 69005, ідентифікаційний код 31731398) на користь Приватного підприємства Драг (АДРЕСА_2, 69063, ідентифікаційний код 32585194, р/р 1901 в ПАТ Укрсоцбанк Запорізьке відділення № 315, МФО 300023) основний борг в сумі 5220,00 грн. (пять тисяч двісті двадцять грн. 00 коп.), 3% річних в сумі 272,44 грн. (двісті сімдесят дві грн. 44 коп.), інфляційні втрати в сумі 3272,94 грн. (три тисячі двісті сімдесят дві грн. 94 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.)

Господарський суд дійшов до висновку про наявність порушень умов Контракту №41 з боку Відповідача, відтак позовні вимоги Приватного підприємства Драг щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест основної заборгованості за Контрактом №41 в розмірі 5220,00 грн., 3% річних в розмірі 272,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 3272,94 грн., а також витрати по сплаті судового збору 1827,00 грн., - задовольнив.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю Газ Інвест не погодившись з прийнятим рішенням звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 19.08.2015 року у якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/3948/15 від 30.07.2015 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ інвест 3% річних в сумі 272,44 грн. та інфляційних збитків в сумі 3 272,94 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Газ інвест визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 5220,00 грн., а 3% річних в сумі 272,44 грн., інфляційних збитків в сумі 3272,94 грн., відповідач не визнає з наступних підстав.

Оскільки, основним та єдиним видом його діяльності є вирощування та реалізація сільськогосподарських культур, тому прибуток від реалізації продукції є основним джерелом погашення зобовязань відповідача перед кредиторами та пов'язаний з рівнем виробництва сільськогосподарської продукції, що в свою чергу залежить від природних факторів. Протягом 2013-2014 років Товариство з обмеженою відповідальністю Газ Інвест зазнало впливу несприятливих природно-кліматичних умов (визнаних Торгово-промисловою палатою форс-мажором) та понесло збитки на загальну суму 4 289 067,10 грн.

Виконати належним чином зобовязання в частині оплати основного боргу він не міг внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, які підтверджені висновком уповноваженого органоу Торгово-промисловою палатою України та не повинен нести відповідальності за часткове невиконання зобовязань по договору. Про наявність форс-мажорних обставин позивач був повідомлений.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу від 08.09.2015 року (вхід.№02-48/227/15) просить залишити рішення господарського суду Запорізької обласіт по справі №908/3951/15 без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газ інвест без задоволення.

21.10.2015 року на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 28.10.2015 року, разом з клопотанням, апелянтом було надано платіжне доручення №66, за яким вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю Газ інвест була сплачена сума основного боргу в розмірі 5220,00 грн. вже після винесення рішення судом першої інстанції 03.09.2015 року.

Крім відкладення судового засідання, у вищезазначеному клопотанні апелянт просить суд припинити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 5220,00 грн.

28.10.2015 року представник апелянта у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у клопотанні від 21.10.2015 року (вхід.№02-48/3327/15) просить відкласти розгяляд справи у звязку із перебуванням представника у відрядженні.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право відкласти судове засідання у випадках, визначених зазначеною статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Апелянт не позбавлений був права до дня судового засідання надати суду додаткові докази, які на його думку необхідні для розгляду апеляційної скарги. Зважаючи на достатність доказів для розгляду справи по суті, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє апелянту у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання про припинення провадження у справі, у звязку зі сплатою суми основного боргу, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відмовляє у його задоволенні з огляду на те, що в апеляційній скарзі поданій Товариством з обмеженою відповідальністю Газ інвест було вказано, що апелянт визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 5220,00 грн., а просить скасувати рішення не повністю, а лише в частині стягнення 3% річних в сумі 272, 44 грн. та інфляційних збитків в сумі 3272,94 грн.

Отже, предметом заявлених вимог в поданій апеляційній скарзі є оскарження 3% річних в сумі 272,44 грн. та інфляційних збитків в сумі 3272,94 грн.

Таким чином, відсутні процесуальні підстави для розгляду клопотання про припинення провадження в частині стягнення основного боргу, до того ж судом апеляційної інстанції перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду станом на момент його винесення.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Розглянувши матеріали господарської справи №908/3948/15, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газ інвест, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

28.05.2013 року між Приватним підприємством Драг (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Газ Інвест (Покупець) укладено Контракт №41 (Контракт), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобовязався поставити засоби хімізації рослин (Товар), а Покупець зобовязався прийняти та оплатити Товар в кількості та по ціні згідно видаткових накладних.

Пунктом 2.3. Контракту, передбачено, що загальна вартість Контракту становить 5220,00 грн., в т.ч. 870,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Контракту, Покупець зобовязався оплатити 100% загальної суми Контракту не пізніше 01 жовтня 2013 року.

За умовами п. 3.2. Контракту датою поставки вважається дата відмітки Покупця про отримання товару в накладній.

Даний Контракт вступає в дію з моменту його підписання та діє до виконання всіх зобовязань обома сторонами (п. 10.1. Контракту).

На виконання умов Контракту, на підставі рахунка-фактури №41 від 28.05.2013 року Відповідачеві поставлено Товар на загальну суму 5220,00 грн., в т.ч. ПДВ 870,00 грн.

Товар отримано представником Відповідача ОСОБА_4, на підставі Довіреності №17 від 28.05.2013 року.

Про отримання Товару уповноваженим представником Відповідача свідчить його підпис на видатковій накладній №41 від 28.05.2013 року.

Для оплати поставленого Товару Позивачем виставлено Відповідачеві рахунок-фактуру №41 від 29.05.2013 року на суму 5220,00 грн. в т.ч. ПДВ 870,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, Відповідачем на адресу Позивача направлялись листи № 213 від 01.10.2013 року та № 220 від 17.10.2013 року в яких Відповідач підтверджує укладеність Контракту, проте посилається на обставини форс-мажору та просить відстрочити виконання зобов'язань до кінця жовтня 2014 року.

Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист від 28.10.2013 року з вимогою оплатити Товар протягом семи днів з дати отримання цього повідомлення. (а.с.22)

У звязку з порушенням умов Контракту, Позивач заявляє вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест на користь Приватного підприємства Драг суму основного боргу в розмірі 5220,00 грн.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

У звязку з відсутністю у матеріалах справи доказів погашення заборгованості відповідачем за поставлений товар та порушень умов Контракту з боку відповідача, господарський суд Запорізької області правомірно задовольнив позовні вимоги Приватного підприємства Драг щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест 3% річних в сумі 272,44 грн., інфляційних збитків в сумі 3 272,94 грн. та підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.

Крім того, cудом першої інстанції задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 272,44 грн. за період з 02.10.2013 року по 28.06.2015 року та 3272,94 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2013 року по квітень 2015 року. Колегія суддів Донецького апеляційного господарського погоджується з рішенням суду першої інстанції у цій частині з огляду на наступне.

Перевіривши розрахунок позивача щодо інфляційних нарахувань 3 % річних в сумі 272,44 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 272,94 грн. колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що не суперечить діючому законодавству.

Не приймається до уваги, посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин, які підтверджуються висновком торгово-промислової палати України, та вважає, що має бути звільнений від відповідальності в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки не міг виконати належним чином зобов'язання, в частині оплати основного боргу внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно з частиною першою ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно частини другої ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Розділом 9.1 контракту № 41 сторони узгодили умови застосування наслідків обставин форс-мажору. Зокрема, такими обставинами, відповідно до п.9.2 є обставини, які не могли бути передбачені і яким сторони не могли запобігти пожежі, повені, шторму, війни, тощо.

Контрактом передбачено, що жодна з сторін не несе відповідальність за обставинами у зв'язку з контрактом при виникненні для однієї із сторін обставин форс-мажору, на весь період дії таких обставин.

Відповідач надав суду висновок торгово-промислової палати України № 2607 від 29.10.2013 року, згідно якого в період з 25 квітня - 30 червня 2013 року мали місце складні погодні умови.

Висновки торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили господарський суд обґрунтовано не вважав підставою для звільнення відповідача від сплати основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що в позові відповідачеві не предявлялись до стягнення штрафні санкції, які за своїм змістом є компенсацією втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період прострочення оплати боргу.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України Про підприємництво підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, навласний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи положення Господарського кодексу України, перелік обставин, які сторони передбачили як форс-мажорні у п.9.2 Контракту, передбаченість складних кліматично-природних умов у діяльності по вирощуванні сільськогосподарської продукції, наявність факту того, що посіви не були знищені у повному обсязі, факт того, що відповідачем при розгляді спору у суді першої інстанції не доведений факт відсутності у нього активів, необхідних для виконання зобовязань за контрактом, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Це означає, що боржнику не надано можливості уникнути відповідальності за порушення грошових зобов'язань ні за яких умов, навіть при посиланні на неможливість виконання внаслідок дії обставин непереборної сили, і в такому випадку він несе всі негативні наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що фактично позивачем до відповідача не заявлялися штрафні санкції (пеня, неустойка, штраф).

Як вказано у п.п.3.1.,3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14).

Таким чином, інфляційні втрати та проценти річні нараховані на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора тобто зобовязанням сплатити кошти. Анологічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові Пленуму від 17.12.2013 року №14.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2015 року (повний текст складений та підписаний 10.08.2015року) у справі №908/3948/15 ґрунтується на чинному законодавстві та підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест, м.Запоріжжя , залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2015року у справі №908/3948/15, залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу;

1. відповідачу;

1. у справу;

1. апеляційному суду.

1. ГСЗО.