ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа № 911/4338/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Транс», м. Полтава
до товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансінформ», Київська обл., м. Бровари
про стягнення коштів,
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, керівник; ОСОБА_2, довіреність б/н від 12.10.2015 року;
відповідача:ОСОБА_3, довіреність б/н від 01.09.2015 року;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Пегас Транс» (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансінформ» (відповідач) про стягнення 25 350,00 грн. основного боргу, 5 298,15 грн. пені, 435,46 грн. 3% річних, 8 626,80 грн. інфляційних втрат, у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань з оплати наданих послуг за договором №007/01/15 на транспортне обслуговування від 15.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.09.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.10.2015 року.

08.10.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволені позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 29.10.2015 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Пегас Транс» (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансінформ» (експедитор) було укладено договір №007/01/15 на транспортне обслуговування (договір), згідно р. 1 якого, перевізник здійснює перевезення вантажів, наданих експедитором, а експедитор бере на себе зобовязання оплачувати послуги перевізнику в порядку і на умовах, викладених у даному договорі. Конкретні умови перевезень вантажів, наданих експедитором зазначаються в заявках на перевезення. Кількість та різновид вантажу, маршрути, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, строки виконання, вартість послуг перевізника зазначаються в заявках на перевезення, які є невідємними частинами даного договору і надаються експедитором перевізнику перед кожним перевезенням або групою перевезень.

Заявка-замовлення на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками перевізника і експедитора. Сторони визначають юридичну силу заявки-замовлення на перевезення, переданої шляхом факсимільного звязку.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата вартості послуг перевізника, що надаються ним за даним договором здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок перевізника, якщо інше не обумовлено в заявці.

Згідно п. 4.2. договору, оплата здійснюється на підставі оригіналів наступних документів рахунку перевізника, виставленого згідно умов даного договору, акту виконаних робіт та оригіналу CMR.

Відповідно до п. 4.3. договору, оплата здійснюється через 5-20 днів після отримання оригіналів документів, вказаних у п. 4.2. Банківські витрати по переведенню коштів перевізнику відносяться на рахунок експедитора, якщо інше не передбачено в заявці.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015 року.

15.01.2015 року між сторонами було підписано заявку №500014/15 на перевезення вантажу автомобільним транспортом до договору №007/01/15 від 15.01.2015 року, згідно умов якої, ставка за перевезення складає 25 350,00 грн., строк оплати безготівковий розрахунок, протягом 14 днів після отримання оригіналів документів.

Виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується CMR №351482, актом надання послуг №31 від 26.01.2015 року та рахунком на оплату №32 від 26.01.2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Як стверджує позивач CMR №351482, акт надання послуг №31 від 26.01.2015 року та рахунок на оплату №32 від 26.01.2015 року ним було направлено відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком УДПЗ «Укрпошта» від 03.02.2015 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи, а тому відповідач мав оплатити надані позивачем послуги протягом 14 днів з дня отримання даних документів.

Відповідно до пункту 2. Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового звязку, є документ встановленої, відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Пунктом 61. Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 №270 встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення, бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового звязку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпелю. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового звязку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, належними доказами надіслання документів, визнається фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист з відтиском календарного штемпелю поштового відділення Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта».

Як вбачається з матеріалів справи, докази надіслання відповідачу CMR №351482, акта надання послуг №31 від 26.01.2015 року та рахунку на оплату №32 від 26.01.2015 року відсутні, оскільки опису вкладення у цінний лист позивачем не надано, а фіскальний чек від 03.02.2015 не може бути доказом, що підтверджує факт надсилання оригіналів документів відповідачу, тому що, як вбачається з матеріалів справи та інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансінформ», знаходиться за адресою: 07400, Київська обл., місто Бровари, ВУЛИЦЯ РАДИСТІВ, будинок 3, а з зазначеного фіскального чеку не вбачається, що дана поштова кореспонденція була направлена за цією адресою відповідача, оскільки в ньому зазначено іншу поштову адресу, а саме: « 04107, Київ».

З підстав наведених вище, суд приходить до висновку про те, що у відповідача не виникло зобовязання з оплати вартості наданих послуг позивачем за договором №007/01/15 на транспортне обслуговування від 15.01.2015 року у розмірі 25 350,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались позивачем суду в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 25 350,00 грн. основного боргу, 5 298,15 грн. пені, 435,46 грн. 3% річних, 8 626,80 грн. інфляційних втрат за надані послуги, у звязку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Судовий збір, що сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 1 218,00 грн. відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03.11.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак