ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015р. Справа№ 914/2918/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Іскра, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 підприємства СМАРТКОМ, м.Львів

про стягнення 29 010,86 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - ОСОБА_3 представник (довіреність №б/н від 04.09.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Іскра звернулось із позовом до ОСОБА_2 підприємства СМАРТКОМ про стягнення 29 010,86 грн. заборгованості, з яких 9 900,00 грн. основний борг, 7 883 45 грн. пеня, 1 037,61 грн. три проценти річних та 10 189,80 грн. інфляційні нарахування.

Ухвалою суду від 28.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.09.2015р.

Ухвалою суду від 21.09.2015р. розгляд справи відкладено на 19.10.2015р. з підстав, наведених в даній ухвалі суду.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимоги ухвал суду від 28.08.2015р. та від 21.09.2015р. не виконав. Про порушення провадження у справі був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №79 3 від 28.08.2015р., вручено - 31.08.2015р. (вх.№36969/15 від 03.09.2015р.). Про відкладення розгляду спору на 19.10.2015р. був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №79 4 від 22.09.2015р., вручено - 25.09.2015р. (вх.№41468/15 від 28.09.2015р.).

Станом на момент розгляду спору (19.10.2015р.) від позивача нормативно та документально обґрунтоване пояснення стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених у заяві (вх.№39825/15 від 21.09.2015р.), у якій просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ Іскра щодо стягнення заборгованості з ПП «СМАРТКОМ» за договором №п/0348/10юо про перевезення вантажів автомобільним транспортом та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк позовної давності визначений ч.5 ст.315 ГК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника позивача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши заперечення представника відповідача, суд,-

встановив:

28.04.2010р. між Відкритим акціонерним товариством Іскра, повним правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство Іскра (перевізник) та ОСОБА_2 підприємством СМАРТКОМ (вантажовідправник) було укладено договір №п/0348/10юо перевезення вантажів автомобільним транспортом (річний) (далі по тексту договір) за умовами якого перевізник зобовязувався систематично протягом строку дії даного договору приймати і доставляти належним йому на праві власності чи/або користування (оренди, лізингу тощо) вантажним автомобільним транспортом, у встановлені даним договором строки, ввірені йому вантажовідправником вантажі до пунктів призначення та видати зазначені вантажі уповноваженим на одержання вантажів особам (вантажоодержувачам), а вантажовідправник зобовязувався подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі та сплачувати перевізнику за перевезення вантажів плату згідно умов даного договору.

За умовами п.1.2. договору перевезення вантажів згідно умов даного договору здійснюється у місцевому та міжміському сполученні на території України.

Згідно п.5.2. договору розрахунки за кожне перевезення здійснюється вантажовідправником на підставі ТТН з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, ату приймання-передачі наданих послуг, податкової накладної та рахунку встановленого перевізником для оплати. В окремих випадках повний перелік документів, на підставі яких здійснюється розрахунок за перевезення, вказується в заявці на конкретне перевезення. Вказані документи повинні бути надані вантажовідправнику протягом 7 (семи) днів від дня доставки вантажу.

За умовами п.5.3. договору вантажовідправник оплачує надані послуги по перевезенню вантажів протягом 16-ти (шістнадцяти) банківських операційних днів після одержання всіх документів, вказаних в п.5.2. даного договору, якщо інше не вказано в заявці.

Позивач на підставі договору №п/0348/10юо від 28.04.2010р. надав відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом на загальну суму 9 900,00 грн., а саме:

- в сполученні Бориспіль Запоріжжя автомобільним транспортом РЕНО ВС 0336 CІ/ВС 5040 ХТ ( водій ОСОБА_4) на суму 4 500,00 грн.;

- в сполученні Бориспіль Львів автомобільним транспортом РЕНО ВС 0345 CІ/ВС 6210 ХТ (водій ОСОБА_5) на суму 2 700,00 грн.;

- в сполученні Бориспіль Львів автомобільним транспортом МАН ВС 3776 АР/ВС 5799 ХХ ( водій ОСОБА_6) на суму 2 700,00 грн.

Сторони підписали та скріпили печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), якими підтвердили виконання ПАТ «Іскра» (перевізник) наданих послуг, а саме:

- ОСОБА_4 №ТІ-0001381 від 30.112011р. на суму 4 500,00 грн.;

- ОСОБА_4 №ТІ-0001543 від 31.12.2011р. на суму2 700,00 грн.;

- ОСОБА_4 №ТІ-0000209 від 11.02.2012р. на суму 2 700,00 грн.

Позивач на оплату по договору №п/0348/10юо від 28.04.2010р. виставив відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 9 900,00 грн., а саме:

- №ТІ-0001381 від 30.112011р. на суму 4 500,00 грн.;

- №ТІ-0001543 від 31.12.2011р. на суму 2 700,00 грн.;

- №ТІ-0000209 від 11.02.2012р. на суму 2 700,00 грн.

Вищеперелічені документи були надіслані відповідачу в підтвердження чого позивач надав список поштових відправлень №947 від 12.12.2011р. та фіскальний чек №2941 від 12.12.2011р.; список поштових відправлень №8 від 14.01.2012р. та фіскальний чек №8336 від 14.01.2012р.; список поштових відправлень №50 від 24.02.2012р.та фіскальний чек №4690 від 24.02.2012р.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом не здійснив, відтак у відповідача існує борг на загальну суму 9 900,00 грн.

Позивач керуючись умовами п.6.5. договору нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 7 883,45 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати, які згідно поданого розрахунку позовних становлять 10189,80 грн. інфляційних втрат та 1 037,61 грн. 3% річних.

Отже, позивач просить стягнути з відповідача 29 010,86 грн. заборгованості, з яких 9 900,00 грн. основний борг, 7 883 45 грн. пеня, 1 037,61 грн. три проценти річних та 10 189,80 грн. інфляційні нарахування.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір №п/0348/10юо перевезення вантажів автомобільним транспортом (річний) від 28.04.2010р. за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

За умовами ч.2, ч.3 ст.307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

За умовами ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Факт надання позивачем транспортних послуг на підставі договору №п/0348/10юо від 28.04.2010р. на загальну суму 9 900,00 грн., підтверджується підписаними та скріпленими печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: №ТІ-0001381 від 30.112011р. на суму 4 500,00 грн.; №ТІ-0001543 від 31.12.2011р. на суму 2 700,00 грн.; №ТІ-0000209 від 11.02.2012р. на суму2 700,00 грн. які підписані та скріплені печатками сторін у справі.

Позивач на оплату вищевказаних послуг виставив відповідачу рахунки-фактури: №ТІ-0001381 від 30.112011р. на суму 4 500,00 грн.; №ТІ-0001543 від 31.12.2011р. на суму 2 700,00 грн.; №ТІ-0000209 від 11.02.2012р. на суму 2 700,00 грн.

За умовами п.5.2. договору розрахунки за кожне перевезення здійснюється вантажовідправником на підставі ТТН з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, ату приймання-передачі наданих послуг, податкової накладної та рахунку встановленого перевізником для оплати. В окремих випадках повний перелік документів, на підставі яких здійснюється розрахунок за перевезення, вказується в заявці на конкретне перевезення. Вказані документи повинні бути надані вантажовідправнику протягом 7 (семи) днів від дня доставки вантажу.

За умовами п.5.3. договору вантажовідправник оплачує надані послуги по перевезенню вантажів протягом 16-ти (шістнадцяти) банківських операційних днів після одержання всіх документів, вказаних в п.5.2. даного договору, якщо інше не вказано в заявці.

Факт надсилання вище перелічених документів відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи списками поштових відправлень та фіскальними чеками, а саме: список поштових відправлень №947 від 12.12.2011р. та фіскальний чек №2941 від 12.12.2011р.; список поштових відправлень №8 від 14.01.2012р. та фіскальний чек №8336 від 14.01.2012р.; список поштових відправлень №50 від 24.02.2012р.та фіскальний чек №4690 від 24.02.2012р.

Надані позивачем витяги з журналу вихідної кореспонденції не є належними доказами надсилання відповідачу документів, що підтверджують факт надання послуг по перевезенню.

Відповідач порушив свої зобов'язання згідно договору, оплату за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом в сумі 9 900,00 грн. не здійснив.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, позивач правомірно нарахував 29 010,86 грн. заборгованості, з яких 9 900,00 грн. основний борг, 1 037,61 грн. три проценти річних та 10 189,80 грн. інфляційні нарахування.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно п.6.5. договору у разі затримки оплати за виконані відповідно до даного договору роботи, вантажовідправник сплачує на вимогу перевізника пеню, що нараховується на несплачену суму за кожний день прострочення платежу за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період такого прострочення. Вантажовідправник залишає за собою право відтермінувати оплату у випадку, якщо перевізник надав документи, передбачені п.5.2. даного договору, пізніше семи днів від дня доставки вантажу.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку останній просить стягнути з відповідача 7 883 45 грн. пені.

Водночас, слід звернути увагу, що при нарахуванні пені позивач не дотримувався встановленого ч.6 ст.232 ГПК України шестимісячного строку її нарахування.

Як вказано у п.п.4.3. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відтак, до стягнення підлягала б інша сума пені, з врахуванням початку прострочки 16.01.2012р., 14.02.2012р. та 29.03.2012р., а також положень ч.6 ст.232 ГК України.

Однак, представником відповідача подано заяву (вх.№39825/15 від 21.09.2015р.) про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ "Іскра", щодо стягнення заборгованості з ПП "СМАРТКОМ" за договором №п/0348/10 про перевезення вантажів автомобільним транспортом визначених ч.5 ст.315 ГК України.

За приписами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Враховуючи умови договору щодо порядку розрахунків, зокрема п. 5.3., прострочення виконання відповідачем свого зобов"язання по оплаті наданих послуг, а отже і порушення прав позивача почалось 16.01.2012р., 14.02.2012р. та 29.03.2012р. Позивач звернувся з позовом до суду 25.08.2015р., отже зважаючи на визначений ч.5 ст.315 ЦК України строк позовної давності для пред'явлення позову, що випливає з перевезення, позивачем пропущено.

За умовами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не наведено поважності причин пропуску строку позовної давності, письмово не викладено свою нормативно та документально обгрунтовану позицію щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Вищий господарський суд України у п. 5.3. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз"яснив, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Оскільки позивачем не було наведено поважних причин пропуску строку позовної давності, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно вимог ст.49 ГПК України сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.11, 256-259, 261, 266, 267, 536, 611, 625, 627-629, 908, 909 ЦК України, ст.ст.174, 230-232, 307, 315 ГК України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, 87 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно вимог ст.87 ГПК України повний текст рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 26.10.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.