номер провадження справи 27/75/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 Справа № 908/3522/13

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп (51700 Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 67)

до Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр (70050 Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Зелена, 30)

про стягнення 389 790 грн. 00 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, угода № 01/0713 від 01.07.2013р. (ордер серія ДП № 25-00005 від 07.09.2015 р.

від відповідача: не зявився

Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, Дніпропетровська область м. Вільногірськ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Янцівський грантіний карєр, Запорізька область Вільнянський район, смт. Камяне, про стягнення 9 000 грн. 00 коп. основного боргу з урахуванням встановленої пені за несвоєчасне виконання зобовязань та 380 790 грн. 00 коп. 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 30.10.2013р., справу № 908/3522/13 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 31.10.2013р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3522/13, присвоєно справі номер провадження 27/75/13 та призначено судове засідання на 20.11.2013р.

У судовому засіданні 20.11.2013р. оголошувалася перерва до 09.12.2013р., на підставі ст. 77 ГПК України, для надання додаткових доказів та документів, необхідних для повного та обєктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 09.12.2013р. зупинено провадження у справі № 908/3522/13 до розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/5701/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Янцівський грантіний карєр, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ про стягнення суми за поставку неякісного товару та до винесення рішення по даній справі.

26.08.2015 р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшло письмове клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, м. Дніпропетровськ про поновлення провадження у справі № 908/3522/13, у звязку з тим, що господарським судом Дніпропетровської області 26.05.2015 р. винесено рішення у справі № 904/5701/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Янцівський грантіний карєр, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ про стягнення суми за поставку неякісного товару, дата 09.07.2015 р. набрання законної сили

Ухвалою суду від 26.08.2015р. провадження у справі № 908/3522/13 поновлено з 22.09.2015 р. та призначено судове засідання на 22.09.2015р.

Ухвалою суду від 22.09.2015р. розгляд справи відкладався на 28.10.2015р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

28.10.2015р. продовжено розгляд справи № 908/3522/13.

28.10.2015р. до початку розгляду справи представник позивача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 28.10.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, наданої у судовому засіданні 22.09.2015р., відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 9 000 грн. 00 коп. основного боргу, пеню в розмірі 655 грн. 64 коп., штраф за неналежне виконання умов договору у розмірі 1 800 грн., інфляційні витрати в сумі 5 076 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 687 грн. 21 коп. та 5 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

У судовому засіданні заява позивача прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом 28.10.2015р., відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 800 грн. 20 % штрафу від суми заборгованості та 5 076 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань на суму боргу за період з березня 2013р. по серпень 2015р. не була заявлена позивачем при зверненні до господарського суду з позовною заявою, тому клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 20 % штрафу від суми заборгованості та інфляційних нарахувань на суму боргу за період з березня 2013р. по серпень 2015р. розцінюється судом, як додаткові позовні вимоги, тому відхиляються судом.

Представник позивача не був позбавлений права до початку розгляду господарським судом справи по суті, а саме: 20 листопада 2013р. позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Відповідної заяви позивач до суду не подав. Суд зазначає, що саме: 20.11.2013р. було розпочато судом розгляд справи по суті.

Розгляду підлягають зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача 9 000 грн. 00 коп. основного боргу, пені в розмірі 655 грн. 64 коп., 3% річних в розмірі 687 грн. 21 коп. та 5 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Представник відповідача у судове засідання, відкрите 22.09.2015р. та 28.10.2015р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Поважні причини своєї неявки суду не повідомив.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача, надіслані на адресу суду ще 20.11.2013р.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 18.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп (продавець) та Публічним акціонерним товариством Янцівський гранітний карєр (покупець) укладено договір № 2013-02-18.

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах цього договору продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти запасні частини, іменовані далі товар.

Згідно п. 2.1 договору вартість товару, згідно договору, узгоджується сторонами та вказується в рахунках-фактурах та Специфікаціях до даного договору. Сторони домовились, що ціна товару, визначена сторонами, вважається звичайною та відповідає рівню справедливих ринкових цін згідно чинного законодавства.

Загальна вартість договору складає вартість всієї продукції, постачаємої на протязі терміну дії договору (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.4 договору сторонами визначено, що покупець, на підставі виписаних рахунків-фактур продавця, протягом трьох банківських днів з моменту їх отримання, вносить на поточний рахунок продавця передоплату в розмірі 50 % вартості товару за банківськими реквізитами продавця. 50 % сплачується після отримання товару, протягом 15 календарних днів.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами та в терміни, які погоджені сторонами в Специфікаціях до даного договору.

Згідно п. 3.3 договору датою поставки вважається дата, яка вказана у видатковій накладній.

18.02.2013р. була підписана Специфікація до договору, відповідно до якої для виконання договору від 18.02.2013р. № 2013-02-18 продавець зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити нижчезазначений товар, а саме: шина 18.00-25 у кількості 4 шт. вартістю 56 000 грн. 00 коп. Умови оплати згідно договору. Термін поставки 15 днів з дня зарахування на розрахунковий рахунок продавця 50 % вартості товару.

19 лютого 2013 року погоджений сторонами товар було поставлено відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 7 від 19.02.2013р., довіреністю № 81 від 18.02.2013р..

Відповідно до п. 4.2.1 договору встановлено, що останні 50% оплачуються після отримання товару протягом 15 календарних днів на підставі виставленого продавцем рахунку-фактури. Таким чином, останнім днем оплати є - 6 березня 2013 року.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2013р. 16.07.2013р. відповідачем в оплату отриманого за вказаним договором товару сплачено 47 000 грн. 00 коп., заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 000 грн. 00 коп.

Крім того, 25.06.2015р. на запит господарського суду Запорізької області вих. № 908/3522/13 від 16.06.2015р. про надання інформації щодо результатів розгляду справи № 904/5701/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ про стягнення 52 640 грн. 00 коп. - суми за поставку неякісного товару та до винесення рішення по даній справі, господарським судом Дніпропетровської області повідомлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. № 904/5701/13 відмовлено у задоволені позову повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішення, Публічне акціонерне товариство Янцівський гранітний карєр подало апеляційну скаргу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.07.2015р. № 904/5701/13 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. у справі № 904/5701/13 залишено без змін.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. у справі № 904/5701/13 встановлено, що «позивачем (ПАТ Янцівський гранітний карєр) було здійснено передоплату в розмірі 50% вартості товару, що підтверджується платіжним дорученням № 62 від 18.02.2013р. на суму 28 000 грн. 00 коп. На виконання умов договору, відповідач (ТОВ Транс-Універсал-Груп) поставив товар позивачу, що підтверджується видатковою накладною № 7 від 19.02.2013р. на суму 56 000 грн. 00 коп. Товар за кількістю та якістю було прийнято позивачем без зауважень.

Після поставки позивач частково оплатив товар на суму 19 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи № 904/5701/13. Таким чином, позивачем оплачено товар на загальну суму 47 000 грн. 00 коп. Заборгованість за поставлений товар складає 9 000 грн. 00 коп.» (копія рішення міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду під час розгляду справи, не доводяться знову при вирішені інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та поставив відповідачу товар (шини), відповідно до умов договору № 2013-02-18 від 18.02.2013р.

Відповідач за поставлений позивачем товар розрахувався не у повному обсязі.

З урахуванням викладеного вище, сума основного боргу відповідача на день розгляду справи складає 9 000 грн. 00 коп. та підлягає стягненню саме в цій частині.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 687 грн. 21 коп. 3 % річних за період з 07.03.2013р. по 22.09.2015р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та індекс інфляції.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 2013-02-18 від 18.02.2013р. належним чином відповідач не довів.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума 3 % річних у розмірі 687 грн. 21 коп.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 655 грн. 64 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобовязань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3 договору сторони узгодили, що в порушення терміну оплати товару, продавець має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла на період прострочки, від суми заборгованості за кожен день прострочки. У разі порушення строків оплати понад 3 календарних днів, продавець має право стягнути з покупця штрафні санкції у розмірі 20 % від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Перевіривши розрахунок суми пені за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що він складений необґрунтовано. Стягненню підлягає пеня у розмірі 655 грн. 14 коп.

В частині стягнення пені в розмірі 0 грн. 50 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані з оплатою послуг адвоката за надання правової допомоги щодо розгляду даної справи у господарському суді у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Відповідно, до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно ст. 2 Закону України "Про адвокатуру" адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч. 3 ст. 48 ГПК України).

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 2 Закону та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Пунктом 4 частини першої статті 1 вказаного Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2015р. між позивачем в особі генерального директора ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатським обєднанням «АРАТТА» (надалі АО) було укладено угоду про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 01/0713, відповідно до умов якої керуючись, повноваженнями, які надає клієнт за цією угодою, АО падає правову допомогу в усіх судових органах, державних органах влади, та перед фізичними та юридичними особами стосовно захисту інтересів клієнти щодо стягнення заборгованості з інших суб'єктів господарської діяльності, в обсязі та на умовах передбачених цією угодою та додатками до неї, а клієнт зобов'язується прийняти за актом приймання наданої правової допомоги та оплатити гонорар за надану правову допомогу, а також витрати АО на умовах цієї угоди та відповідних додатків до угоди, які є невід'ємною її частиною.

Відповідно до акту приймання наданої правової допомоги від 21.09.2015р. АО починаючи з 30.07.2013р. надало, а клієнт прийняв юридичні послуги, загальною вартістю 5 000 грн. 00 коп.

На підтвердження вказаної обставини, до матеріалів справи залучено платіжне доручення № 2394 від 11.09.2015р. на суму 5 000 грн. 00 коп.

Крім цього, в матеріалах справи міститься ордер серія ДП № 25/00005 від 07.09.2015 року на ім'я ОСОБА_1, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1178 від 07.10.2003 року на ОСОБА_1

Розглядаючи питання щодо суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката, суд повинен враховувати фактори, за якими визначаються співмірність та розумна необхідність розміру оплати послуг адвоката для вирішення спору.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до Інформаційного листа Вищий Господарський Суд України від 14.12.2007р. N 01-8/973 Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права суд може обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, розглядаючи питання щодо суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката, суд, врахувавши тривалість розгляду справи; час, який був витрачений на підготовку матеріалів; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; роль адвоката в досягненні результату, якого бажає клієнт, тощо, тобто, фактори, за якими визначаються співмірність та розумна необхідність розміру оплати послуг адвоката для вирішення спору, прийшов до висновку про встановлення оплати за послуги адвоката в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 23.03.12р. «Про судове рішення», якщо про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення, і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 9 000 грн. 00 коп. основного боргу, 655 грн. 14 коп. пені, 687 грн. 21 коп. 3 % річних, 2 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

На підставі статті 85 ГПК України 28.10.2015року суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у звязку із зменшення позивачем суми позовних вимог, господарський суд на підставі ухвали, повертає позивачу 5968,80грн. судового збору, як зайво сплаченого.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область до Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр, смт. Камяне, Вільнянський район, Запорізька область задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр (70050 Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Зелена, 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп (51700 Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 67, ) 9 000 (девять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 655 (шістсот пятдесят пять) грн. 14 коп. пені, 687 (шістсот вісімдесят сім) грн. 21 коп. 3 % річних, 206 (двісті шість) грн. 86 коп. судового збору, 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Універсал-Груп (51700 Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 67, ) зайво сплачений судовий збір у сумі 5 968 (пять тисяч девятсот шістдесят вісім) грн. 80 коп., сплачений платіжним дорученням № 1651 від 08.10.2013р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 30.10.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.