донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.10.2015 справа №908/4296/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 - за довіреністю № 41/01 від 21.11.2014,
від відповідача:ОСОБА_5 - за довіреністю № 151/1 від 26.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ», м. Бердянськ Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області

від01.09.2015 року

по справі№908/4296/15

за позовомКомунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ», м. Бердянськ Запорізької області
простягнення 246 604,28 грн.

В С Т А Н О В И В:

Гсподарський суд Запорізької області рішенням від 01.09.2015 (суддя Давиденко І.В.) позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області (далі по тексту ККП «Маріупольтепломережа», Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ», м. Бердянськ Запорізької області (далі по тексту ТОВ «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ», Відповідач) задовольнив у повному обсязі та стягнув з останнього 246 604,28 грн. основного боргу та 4 932,09 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій рішення господарського суду Запорізької області від 01.09.2015 по справі № 908/4296/15 просить скасувати та прийняти нове, яким затвердити мирову угоду між сторонами.

Зокрема, заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: суд першої інстанції не направив справу до апеляційного суду, відмовивши у задоволенні клопотання Відповідача про направлення справи до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, що на думку апелянта, є порушенням ч. 3 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції продовжуючи розгляд справи під час апеляційного оскарження ухвали від 07.08.2015 про повернення зустрічної позовної заяви, обмежив право Відповідача на врегулювання спору мирним шляхом.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і заперечує проти укладення мирової угоди між сторонами під час розгляду справи.

У судовому засіданні 28.10.2015 представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Відповідачем у судовому засіданні заявлено усне клопотання про направлення запиту директору ККП «Маріупольтепломережа» про підтвердження повноважень представника та уточнення своєї правової позиції щодо укладення мирової угоди.

Вказане клопотання колегія суддів не задовольнила, оскільки повноваження представника на представництво інтересів підприємства підтверджені довіреністю № 41/01 від 21.11.2014, виданою директором ККП «Маріупольтепломережа» ОСОБА_6

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2011 між ККП «Маріупольтепломережа» (Постачальник) та ТОВ «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ» (Споживач) було укладено договір на відпуск теплової енергії № 114-О1 (далі по тексту Договір) відповідно до умов якого Постачальник постачає теплову енергію для обєктів Споживача в необхідній йому кількості, а Споживач, згідно умов, встановлених цим Договором, зобовязується прийняти і оплатити теплову енергію за затвердженими тарифами (цінами) в строки, передбачені цим договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору початок і закінчення опалювального періоду визначається погодними умовами та встановлюється виконкомом Міськради. Матеріали справи містять Акти на включення центрального опалення від 15.10.2012, 07.10.2013, 23.10.2014 та Акт на відключення центрального опалення від 30.12.2014.

Згідно Дислокації до Договору № 114-О1 від 01.11.2011 Постачальник зобовязався забезпечити тепловою енергією приміщення Споживача загальною площею 3077,50 м2 (офіс, майстерні) за адресою: вул. Ткачова, 57.

Споживач за отримувану теплову енергію здійснює оплату за фіксованими тарифами, які встановлені із розрахунку споживання теплової енергії протягом всього опалювального періоду.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що Споживач зобовязаний один раз в місяць направити свого представника для складання акту звірки за теплопостачання. У разі неявки представника для звірки до оплати виставляються рахунки згідно рахунків Постачальника.

На виконання умов Договору Позивачем було поставлено теплову енергію за період з грудня 2012 року по січень 2015 року, що підтверджується відповідними рахунками-фактурами, докази направлення яких Відповідачу містяться в матеріалах справи (а.с. 33-44).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором передбачено, що оплата здійснюється згідно виставлених рахунків в строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається Постачальником під розписку уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства та ін.) Споживача. В випадку неотримання рахунку до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, Споживач зобовязаний самостійно отримати рахунок у Постачальника (п. 5.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства свої зобовязання з оплати поставленої теплової енергії виконав частково, внаслідок чого на момент звернення ККП «Маріупольтепломережа» до суду утворилась заборгованість у розмірі 246 604,28 грн. Доданий до позовної заяви розрахунок боргу Відповідач не спростовував.

Листом від 13.02.2015, підписаним директором ТОВ «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ» ОСОБА_7, визнаний борг станом на 01.01.2015 та заявлено прохання про відстрочення звернення з позовними вимогами до 01.06.2015.

Згідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. В свою чергу норми ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначають, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк сплати товару.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 246 604,28 грн. та 4 932,09 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Запорізької області, викладених в рішенні від 01.09.2015 з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України подання апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом. А тому посилання Відповідача на те, що місцевий суд не мав права ухвалювати рішення за первісним позовом, поки не буде розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви, є необґрунтованим.

Що стосується посилання Відповідача на обмеження його прав на примирення через неврахування судом першої інстанції мирової угоди, то воно є безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СПЕЦТОРГОБЛАДННЯ» в процесі розгляду справи зверталось до суду першої інстанції із клопотанням № 113/1 від 05.08.2015 про відкладення слухання справи у звязку із намірами вирішення спору між сторонами мирним шляхом (а.с. 53). Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.08.2015 розгляд справи було відкладено на 01.09.2015.

Стаття 78 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість та порядок затвердження мирової угоди між сторонами господарського спору. Наслідком затвердження мирової угоди є припинення провадження у справі згідно п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарського процессуального кодексу України, тобто затвердження такої мирової угоди судом може бути здійснено до прийняття рішення у справі.

Заява про затвердження мирової угоди, що міститься в матеріалах справи, не могла розглядатись судом першої інстанції, адже була отримана 04.09.2015, про що свідчить штамп господарського суду Запорізької області, тобто після прийняття рішення від 01.09.2015.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову.

Як вбачається зі змісту заяви про затвердження мирової угоди сторони домовились про розстрочення виконання судового рішення, а тому це не є мировою угодою в розумінні ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості.

Порядок укладення та затвердження мирової угоди у процесі виконання судового рішення регується ч. 4 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин рішення господарського суду Запорізької області від 01.09.2015 є таким, що ґрунтується на матеріалах справи та відповідає чинному законодавству.

Керуючись викладеним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ» задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 01.09.2015 у справі № 908/4296/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГОБЛАДНАННЯ», м. Бердянськ Запорізької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 01.09.2015 по справі № 908/4296/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - у справу

1 -ДАГС

1 - г/с Запорізької обл.