РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/23794/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про відшкодування шкоди в розмірі 2 264,81 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: Некряч А.В.

від відповідача: Лисенко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 2 264,81 грн. в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.08.2014 р. о 19 год. 15 хв. в м. Києві на вул. Харківське Шосе - вул. Березнева, за участю транспортних засобів «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу «Nissan Vanette», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу «Мотоцикл Geon X-Road 200», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/23794/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.10.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 22.09.2015 р. від МТСБУ надійшла інформація на судовий запит, яку залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 07.10.2015 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.

У судовому засіданні 07.10.2015 р. представник відповідача надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; проти позову заперечив у повному обсязі.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку із неявкою представника позивача у призначене судове засідання та не виконанням ним вимог ухвали суду, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 07.10.2015 р. розгляд справи відклав на 21.10.2015 р.; повторно зобов'язав сторін надати суду певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2015 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2015 р. просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

17.08.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник, вигодонабувальник) був укладений договір № 030347/4002/0000015 добровільного комплексного страхування на транспорті, за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2.

За вказаним договором страхова сума - 220 540,00 грн.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

22.08.2014 р. о 19 год. 15 хв. в м. Києві на вул. Харківське Шосе - вул. Березнева сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу «Nissan Vanette», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу «Мотоцикл Geon X-Road 200», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5., що підтверджується довідкою № 9427530 ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві (копія в матеріалах справи).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль марки «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2.

Згідно з довідкою № 9427530 ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (недотримання дистанції), і їх вина встановлена постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2014 р. у справі № 755/23281/14-п та № 755/23282/14-п.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності до рахунку-фактури ФОП ОСОБА_6 № УККЗ001913/ від 21.01.2015 р. та ремонтної калькуляції за системою Audatex, пошкоджений автомобіль страхувальника потребував виконання відновлювально-ремонтних робіт на загальну суму 5 632,32 грн.

Чинним законодавством України не встановлено, що лише звіт про оцінку є доказом, який визначає розмір завданого збитку власнику пошкодженого автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011 р. у справі № 42/92, від 14.05.2013 у справі № 5011-7/16471-2012.

23.01.2015 р. позивачем було складено страховий акт № 000150367, згідно з яким сума виплати страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком складає 4 529,62 грн.

На виконання умов договору страхування позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_3 в сумі 4 529,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 002793 від 27.01.2015 р. (копія в матеріалах справи).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до полісу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» № АС/7019810 застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan Vanette», державний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4

Враховуючи наведене, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до господарського суду з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 2 264,81 грн. (4 529,62 грн. страхове відшкодування, сплачене позивачем страхувальнику / 2 (дві винні особи у скоєнні ДТП) = 2 264,81 грн.) матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка була відшкодована позивачем страхувальнику.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Судом встановлено, що у відповідності до полісу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» № АС/7019810 застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Nissan Vanette», державний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4 При цьому, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2014 р. у справі № 755/23282/14-п встановлено, що 22.08.2014 р. о 19:15 год. в м. Києві водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом Мотоцикл Geon X-Road 200», державний номер НОМЕР_1, по вулиці Харківське Шосе,не дотримався безпечної дистанції та не врахував безпечну швидкість, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіянню матеріальних збитків. Даною постановою визнано винним ОСОБА_5 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАПП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

У відповідності до ч 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» за полісом № АІ/6756918.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ПрАТ «СК «Уніка» звернулось з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4, вина якого не встановлена у заподіянні матеріальної шкоди транспортному засобу «Fiat Nuovo Doblo», державний номер НОМЕР_2, то позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» щодо стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суми завданої шкоди в розмірі 2 264,81 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина