ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року Справа № 904/4883/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, договір про надання правової допомоги № б/н від 06.08.15;

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність № б/н від 08.01.15;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність № 22/06-15 від 22.06.15;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДАКОРТ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015р. по справі № 904/4883/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДАКОРТ, м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС СОЮЗ, м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015р. по справі № 904/4883/15 (суддя Петрова В.І.) відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДАКОРТ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС СОЮЗ заборгованості за договором поставки у розмірі 45 645, 61 грн. та пені у розмірі 10 957,63 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не довів належними доказами факт реалізації товару відповідачем кінцевим споживачам, що унеможливило встановлення строку настання зобовязання з оплати поставленого товару та настання відповідальності для нарахування пені.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом предмету судового розгляду та обставин, що мають значення для справи, на неправильне та неповне дослідження судом доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача загальної суми в розмірі 56 603, 24грн. (з яких 45 645, 61 грн. основна заборгованість за поставлену продукцію та 10 957,63 грн. пеня).

Скаржник посилається на те, що ним доведено та встановлено судом, що позивач на виконання умов Договору № 36-07 від 01.07.2014р. здійснив поставку товару відповідачу на суму 53 925, 26грн. (що підтверджується товарно-транспортними накладними), а відповідач повернув поставлений товар на суму 6 279,65грн. та частково оплатив товар на суму 2 000,00грн. Таким чином виникла заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар в сумі 45 645,61 грн. ОСОБА_3 стверджує, що даний факт підтверджений відповідачем (останнім підписано акт звірки, згідно якого визнається факт поставки товару та факт заборгованості на зазначену суму). Крім того, скаржник посилається на п.2.16 Договору, а саме право повернути товар постачальнику надається покупцю у випадку, зокрема, якщо товар не користується попитом у кінцевих споживачів, у звязку з чим не був реалізований покупцем протягом 90 днів … закінчився термін реалізації або придатності товару. Однак, як вважає скаржник, відповідач реалізував товар, оскільки на день звернення до суду з позовом пройшло більш ніж 90 днів і товар не було повернуто позивачу як нереалізований. Таким чином, відповідач має право та можливість надати власні бухгалтерські документи стосовно реалізації даного товару (можливість отримання яких у позивача відсутня) або надати докази нереалізації в строк товару кінцевому споживачу, що не було зроблено відповідачем. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином, скаржник вважає, що підписання покупцем видаткової (товарної) накладної, яка є первинним обліковим документом, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин та є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. З боку відповідача не надходило жодних претензій щодо кількості та якості отриманого товару, товарні накладні підписані представниками відповідача та скріплені його печаткою. Скаржник вважає правомірними позовні вимоги про стягнення основного боргу та пені, оскільки правовими наслідками порушення відповідачем грошового зобовязання є, зокрема, стягнення неустойки у вигляді пені.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін, посилаючись на те, що скаржник не надав до матеріалів справи доказів підписання видаткових накладних, що свідчить про те, що позивач не підтвердив належними документальними доказами факт поставки товару відповідачу відповідно до п.2.8 вимог Договору. Також відповідач вважає, що позивач не надав жодних доказів реалізації товару відповідачем кінцевим споживачам, що унеможливлює встановлення настання строку оплати.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 23.09.2015 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), ОСОБА_4, ОСОБА_5

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_6 від 22.09.2015р. змінено склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), ОСОБА_7, ОСОБА_5

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 21.10.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_6 від 19.10.2015р. змінено склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), ОСОБА_8, ОСОБА_5

У судовому засіданні 21.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

01.07.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАКОРТ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС СОЮЗ" (покупець) був укладений договір поставки №36-07, за умовами якого постачальник зобов'язався постачати і передавати у власність покупця товар згідно замовлень (додаток №2) та товаросупровідною документацією, на умовах цього договору, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його в строки, обумовлені даним договором.

Згідно п.1.2. договору ціна та асортимент товару вказані у Специфікації, затвердженій сторонами, яка є невід'ємною частиною договору (Додаток №1 "Специфікація Прайс-Лист").

Відповідно до п.2.1. договору товар постачається покупцю окремими партіями за його замовленням, що формується покупцем на підставі діючої Специфікації.

За п.2.8. договору зобовязання постачальника щодо поставки вважається виконаним, якщо постачальник: поставив товари в місце поставки за цим договором, чи в місце, зазначене у замовленні, із усією супровідною документацією, яка вимагається чинним законодавством та цим договором і якщо внаслідок приймання встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством України, умовам замовлення та цього договору; надав покупцю видаткову та податкову накладні (якщо постачальник є платником ПДВ), в яких ціни повністю співпадають з цінами у затвердженій сторонами Специфікації, а кількість і асортимент товару співпадає з фактичною кількістю товару в підписаній сторонами видатковій накладній.

Пунктом 2.9. договору передбачено, що товари приймаються за кількістю та якістю на підставі накладних та інших супровідних документів, що підтверджують якість, кількість, асортимент поставлених товарів.

Згідно п.2.17. договору повернення товару відбувається за актом повернення товару, в якому можуть зазначатись підстави для повернення товару.

Відповідно до п.3.7. договору ціна договору складається із усіх сум накладних на товар, який постачається за договором окремими партіями.

Договір укладено строком з дня підписання до 31.12.2014р. У випадку, якщо протягом 30 календарних днів з моменту закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається подовженим на один рік щорічно (п.7.1. договору).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. ОСОБА_9 зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 53 925,26грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними від 10.09.2014р., від 31.10.2014р., від 01.11.2014р., від 28.11.2014р., підписані сторонами (а.с.26-83).

Відповідач повернув поставлений товар на суму 6 279,65грн. (а.с.119-142) та частково сплатив товар на суму 2 000,00грн. (а.с.116).

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторонами визнається наявність заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 45 645,61грн.

Згідно п.3.2. договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 01.07.2014р., покупець здійснює розрахунок за товар на наступних умовах: оплата здійснюється кожні 14 календарних днів по мірі реалізації товару кінцевим споживачам. Оплата здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у реквізитах договору. ОСОБА_9 має право затримати оплату за товар, якщо видаткові (товарні) накладні чи податкові накладні не відповідають вимогам, передбаченим законодавством цього договору, або містять помилки, до тих пір, коли такі розбіжності у відповідних документах не буде виправлено. ОСОБА_9 зобовязаний попередити постачальника про недоліки в одержаних накладних протягом 3 робочих днів з дня їх отримання по телефону та додатково по факсу чи електронній пошті. Платіжне зобов"язання вважається виконаним покупцем після списання коштів з його банківського рахунку. У разі несвоєчасного розрахунку більше ніж на 5 банківських днів, покупець зобовязаний сплатити на користь постачальника неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.2.16 договору право повернути товар Постачальникові надається ОСОБА_9 у тому числі у разі , якщо товар не користується попитом у кінцевих споживачів в звязку із чим не був реалізований протягом 90 (девяноста) днів.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів вважає, що саме на відповідачеві лежить обовязок доведення тієї обставини, що поставлений йому товар не реалізований кінцевим споживачам і є наявним у нього.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає позовні вимоги по стягненню суми боргу за поставлену продукцію у розмірі 45 645,61грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача заборгованість та пеню на підставі п.3.2. договору за загальний період з 29.09.2014р. по 18.05.2015р. у розмірі 10 957,63грн., колегія суддів вважає що вони також підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з тексту протоколу розбіжностей до договору поставки № 36-07 від 01.07.2014р. від 01.07.2014 р. сторони не дійшли згоди щодо пункту 3.2 Договору.

Так за варіантом відповідача ОСОБА_9 оплату за Товар здійснює кожні 60 календарних днів по мірі реалізації.

А за варіантом позивача відповідно кожні 14 днів.

З урахуванням того, що сторонами не погоджено цей термін, колегія вважає за необхідне до спірних правовідносин застосувати положення статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару..

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 10 957,63грн. знаходяться в межах визначенного строку, то вони, з урахуванням принципу диспозитивності підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи є підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі в звязку із чим підлягає зміненню розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 44-49, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДАКОРТ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015р. по справі № 904/4883/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015р. по справі № 904/4883/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС СОЮЗ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДАКОРТ суму вартості поставленої продукції в розмірі - 45 645 грн. 61 коп. (сорок пять тисяч шістсот сорок пять гривень шістдесят одна копійка), суму нарахованої пені в розмірі 10 957 грн. 63 коп. (десять тисяч девятсот пятдесят сім гривень шістдесят три копійки), судовий збір за подання позовної заяви 1 951 грн. 50 коп. (одна тисяча девятсот пятдесят одна гривня пятдесят копійок), судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 975 грн. 75 коп. (девятсот сімдесят пять гривень сімдесят пять копійок).

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 21.10.2015р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус