ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа № 922/3021/15

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю:

від позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю № 8208-К-О від 20.10.2014р.);

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" (вх. №4203 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 27.07.15 у справі № 922/3021/15

за позовом ПАТ Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до ПАТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" , м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" м. Харків (надалі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором №HAVKLOF05909 від 27.06.2014р. в розмірі 651 529,92 грн., з яких: 432137,41 грн. - заборгованість за кредитом, 110388,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 71504,13 грн. - пеня за несвоєчасне виконання забов'язань за договором, 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина, 36500,00 грн. - штраф, відсоток від суми ліміту, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 13030,59 грн. просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем покладених на нього зобов'язань за Договором банківського обслуговування від 27.06.2014 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.07.2015р. у справі № 922/3021/15 (суддя Лаврова Л.С.) позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" (61072, м. Харків, просп. Леніна, 56, ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, місто Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) 432137,41 грн. - заборгованість за кредитом, 110388,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 71504,13 грн. - пеня за несвоєчасне виконання забов'язань за договором, 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина, 36500,00 грн. - штраф, відсоток від суми ліміту, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 13030,59 грн.

Відповідач ПАТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду Харківської області та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заявник апеляційної скарги вважає, що заборгованість за кредитом, яка є предметом позовних вимог, не підтверджена належними доказами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" надіслав відзив (вх. 13226 від 21.09.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому він вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а заявлену апеляційну скаргу - безпідставною; наводить доводи на підтвердження своєї позиції у справі та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 27.07.2015р. залишити без змін. До відзиву також додані виписка по рахунку № 7581 з платіжним дорученням та мемориальним ордером.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Плахова О.В. для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

В судовому засіданні 21.10.2015р. представник позивача заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні.

Відповідач (заявник апеляційної скарги) в судове засідання 21.10.2015р. уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, те, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням відповідача, сторони ухвалами Харківського апеляційного господарського суду повідомлялись про те, що у разі неявки представників сторін до судового засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріами, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача за наявним у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

27.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" (надалі - позивач) та Публічним акціонерним товариством "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" м. Харків (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір № HAVKLOF05909 про надання овердрафтового кредиту (далі - Договір).

Відповідно до умов п.А та п.1 Договору, позивач забов'язався надати відповідачу кредитний ліміт у розмірі 767500,00 грн. з кінцевим терміном повернення 26.06.2015 року.

Відповідно до вищезазначеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 7581.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 767500,00 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронно-цифрового підпису усіма його Сторонами.

27.06.2014 року між сторонами була укладена угода про використання електронно-цифрового підпису, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 40).

Відповідач, в свою чергу прийняв на себе зобовязання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Позичальника при закритті банківського дня, Позичальник сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Розмір стави встановлений у п. А7 договору.

Згідно п. А.8 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань по сплаті кредиту, останній зобовязаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 46% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

В порушення умов Договору Відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за договором у відповідача перед позивачем станом на 23.04.2015 року утворилась заборгованість - 542525,79грн. грн., яка складається з наступного:

- 432137,41 грн. - заборгованість за кредитом;

- 110388,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, господарський суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підтверджені належними доказами, законні та обґрунтовані.

Судова колегія вважає правомірним такий висновок господарського суду першої інстанції, враховуючи наступне.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (стаття 1048 ЦК України).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статей 525,530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

В матеріалах справи наявне повідомлення відповідача про виникнення заборгованості по чергових платежах та вимога про погашення простроченої заборгованості перед банком (а.с. 42).

Наявним в матеріалах справи виписками по рахунку відповідача підтверджується факт отримання та неодноразовим користуванням відповідачем кредитними коштами.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за кредитом в розмірі 432137,41 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 110388,38 грн. станом на момент прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає законним та обґрунтованим рішення господарського суду в частині стягнення основної суми заборгованості та заборгованості по процентах за користування кредитом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до п. 5.1 договору, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань зі сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.7. 4.4, 4.5, 4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійне облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від сумі простроченого платежу за кожен день прострочки платежу.

А у випадку реалізації Банком права, передбаченого п. А.З договору. Позичальник сплачую пеню у розмірі, зазначеному в п. А.8 договору, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 5.4 Договору - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язання, передбаченого п.п. 5.1,5.2.,5.3 здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

З огляду на вищевикладене, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за його користування в сумі 71504,13 грн.

Пунктом 5.8 Договору сторони узгодили, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань за договором більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує Банку штраф 1000,00 грн. + 5% від суми, встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та платежівдля сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зважаючи на доведеність факту порушення відповідачем умов договору, судова колегія вважає, що банком правомірно нараховано відповідачу штраф, розмір якого відповідає п. 5.8 Договору.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області про стягнення з відповідача фіксованого штрафу в розмірі 1000,00 грн. та штрафу у відсотковому відношенні від суми ліміту в розмірі 36500,00 грн., встановленого п. 5.8 Договору, відповідає нормам матеріального права та обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Харківської області від 27.07.2015 року по справі №922/3021/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.07.15 у справі № 922/3021/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26.10.2015р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Шутенко І.А.