ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 р. Справа № 923/180/13-г

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Черковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про розірвання договору

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

до: Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача за первісним та відповідача за зустрічним: не прибув;

від відповідача за первісним та позивача за зустрічним: ОСОБА_1, паспорт: серія НОМЕР_2, виданий Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 20.04.2000р.

Управління комунальної власності Херсонської міської ради (позивач) звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про розірвання договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 10.08.2010року № 1487, посилаючись на те, що відповідач не сплачує орендну плату більше трьох місяців поспіль.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.02.2013 року розгляд справи відкладався. Цією ж ухвалою прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 10.08.2010 року № 1487.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від провадження по справі № 923/180/13-г зупинено до розгляду апеляційної скарги по справі №5024/2320/2011 за позовом прокурора Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави в особі управління комунальної власності Херсонської міської ради м. Херсон до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 18 308 грн. 22 коп.

За результатами повторного автоматичного розподілу даної справи, призначеного на підставі розпорядження № 321, 324 від 26.12.2014 р. у зв'язку зі звільненням судді Ємленінової З.І., справу передано на розгляд судді Литвиновій В.В.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 12 січня 2015 року справу № 923/180/13-г прийнято до провадження судді Литвинової В.В.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду № 5024/2320/2011 від 03.09.2015р. рішення господарського суду Херсонської області № 5024/2320/2011 від 04.09.2012р. скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

1 жовтня 2015 року у зв'язку з усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження по справі, - суд поновив провадження та призначив розгляд справи на 27 жовтня 2015 року.

8 жовтня 2015 року від позивача за первісним позовом - Управління комунальної власності Херсонської міської ради до суду надійшла заява, в якій позивач наполягає на поновленні провадження по справі.

У судове засідання 27.10.2015 р. представник позивача за первісним позовом - Управління комунальної власності Херсонської міської ради - не прибув. 26 жовтня 2015 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просить відкласти слухання справи на іншу дату та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи, зняти фотокопії.

Відповідач за первісним позовом проти позову заперечував, наполягав на задоволенні зустрічного позову.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника управління комунальної власності Херсонської міської ради за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

10 серпня 2010 року між управлінням комунальної власності (орендодавець, позивач за первісним позовом) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач за первісним позовом) було укладено договір оренди комунального майна міської територіальної громади №1487 (далі - договір), за умовами якого у строкове платне користування (до 08.07.2013р.) передані нежилі приміщення першого поверху будинку АДРЕСА_1, загальною площею 37,9 кв.м., що знаходяться на балансі управління житлового господарства міської ради та які необхідні Орендарю для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За умовами п.п. 3.1., 3.2., 3.4. цього договору орендна плата визначається відповідно до Положення про розрахунок та порядок використання плати за оренду об'єктів комунальної власності міської територіальної громади, затвердженого рішенням міської ради від 29.09.2000р. №232 та від 28.03.2003р. №222 і становить 13902 грн. за рік (без ПДВ). Орендна плата становить 1158,50 грн. за базовий місяць оренди (серпень), згідно з рішенням міської ради від 29.09.2000р. №232 та перераховується Орендарем Орендарю на р/р не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до бюджету (Орендодавцю) відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 2-х облікових ставок НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань.

У пункті 5 договору, Орендар зобов'язався, зокрема, своєчасно й у повному обсязі вносити до бюджету (Орендодавцю) орендну плату.

Пунктами 10.1., 10.2. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, згідно з цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Спори, що виникають у ході виконання цього договору, вирішуються за згодою сторін. Якщо згоди не буде досягнуто, спір передається на розгляд до господарського суду.

В договорі наявні підписи сторін та печатка Управління комунальної власності Херсонської міської ради. Також підписи сторін та печатка Орендодавця містяться на розрахунку плати за базовий місяць оренди комунального майна, що знаходиться на балансі управління житлового господарства, що є додатком № 1 до договору оренди комунального майна від 10.08.2010р. №1487.

Того ж дня за актом прийняття-передачі об'єкта комунальної власності міської територіальної громади від балансоутримувача - суб'єкту підприємницької діяльності Орендар прийняв об'єкт оренди, про що свідчать підписі сторін та печатка Управління комунальної власності Херсонської міської ради.

Оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 свої договірні зобов'язання щодо своєчасної сплати орендних платежів не виконує протягом 22 місяців поспіль, - Управління комунальної власності звернулось до суду з вимогою розірвання договору.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві (а.с.28) стверджує, що ні договір оренди, ні акт приймання-передачі не підписував.

8 жовтня 2015 року управління комунальної власності Херсонської міської ради надало до матеріалів справи Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 за позовом Прокурора Дніпровського району м.Херсона в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 18308,22 грн. за договором оренди №1487 від 10.08.2010 р., в якій скасовано рішення господарського суду Херсонської області від 04.09.2012 р. у справі №5024/2023/2011, в позові відмовлено.

У вищевказаній Постанові Одеського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 викладено висновки судової почеркознавчої експертизи, яка була проведена Одеським НДІСЕ.

За висновками судової почеркознавчої експертизи від 07.07.2015р. №5788/02 почерки, якими виконані:

-рукописні записи (у т.ч. запис "НОМЕР_1 (ОСОБА_1)", розміщені в графах заяви (про передачу нежилого приміщення в оренду) на ім'я міського голови ОСОБА_2 від 09.03.2010р.;

-текст заяви до ТВО начальника Управління комунальної власності ОСОБА_3 від 07.09.2010р. виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (особами).

Підписи від імені ОСОБА_1 в:

-заяві на ім'я міського голови від 09.03.2010р. про передачу нежилого приміщення в оренду;

-заяві на ім'я начальника Управління комунальної власності від 07.09.2010р. щодо укладання договору оренди строком до 3 років;

-договорі оренди комунального майна міської територіальної громади від 10.08.2010р. №1487;

-розрахунку плати за базовий місяць оренди комунального майна, що знаходиться на балансі управління житлового господарства (додаток № 1 до договору оренди комунального майна міської територіальної громади від 10.08.2010р. №1487);

-акті прийняття-передачі об'єкта комунальної власності міської територіальної громади від балансоутримувача - суб'єкту підприємницької діяльності від 10.08.2010р. виконані не самим ОСОБА_1, а іншою особою (особами) з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 (а.с. 150-157 т. 2.)

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у Постанові від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 дійшла висновку щодо відсутності між ФОП ОСОБА_1 та Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради орендних відносин.

Згідно приписів ст..35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Згідно з частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно приписів частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу України визначає істотні умови господарського договору. Відповідно до положень цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Договір оренди комунального майна міської територіальної громади №1487 від 10.08.2010 року є неукладений в розумінні приписів ст. 638 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України, а відтак підстави для його розірвання відсутні.

Суд відхиляє клопотання Управління комунальної власності Херсонської міської ради про відкладення розгляду справи, надання можливості ознайомлення з матеріалами справи, зняття фотокопій, оскільки вважає, що позивачу було надано достатньо часу для підготовки до судового засідання. Ухвалу суду про поновлення провадження по даній справі від 01.10.2015 р. позивач отримав 05.10.2015 р. і мав можливість підготуватися до засідання, яке відбулось 27.10.2015 р.

Також суд звертає увагу Управління комунальної власності Херсонської міської ради на те, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі нез'явлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обов'язком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні первісного позову.

26 лютого 2013 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву про визнання договору оренди комунального майна міської територіальної громади №1487 від 10.08.2010 року недійсним з посиланням на приписи ст.. 202 ЦК України, ч.3 ст.203 ЦК країни, ч.1 ст.215 ЦК країни.

Позивач заперечує проти того, що 10 серпня 2010 року між управлінням комунальної власності (орендодавець, відповідач за зустрічним позовом) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач за зустрічним позовом) було укладено договір оренди комунального майна міської територіальної громади №1487 (далі - договір), за умовами якого у строкове платне користування (до 08.07.2013р.) передані нежилі приміщення першого поверху будинку АДРЕСА_1, загальною площею 37,9 кв.м., що знаходяться на балансі управління житлового господарства міської ради та які необхідні Орендарю для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Під час розгляду первісного позову суд посилався на Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 за позовом Прокурора Дніпровського району м.Херсона в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Херсонської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 18308,22 грн. за договором оренди №1487 від 10.08.2010 р., в якій скасовано рішення господарського суду Херсонської області від 04.09.2012 р. у справі №5024/2023/2011, в позові відмовлено.

У вищевказаній Постанові Одеського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 викладено висновки судової почеркознавчої експертизи, яка була проведена Одеським НДІСЕ, відповідно до яких .

Підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди комунального майна міської територіальної громади від 10.08.2010р. №1487.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у Постанові від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011 дійшла висновку щодо відсутності між ФОП ОСОБА_1 та Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради орендних відносин.

Згідно із п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з вимог частини 3 статті 203 ЦК України, на яку посилається позивач, для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тобто, формування волевиявлення повинно бути вільним від факторів, що могли б викривати уяву особи про зміст правочину (омана) або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутності (погроза, насилля).

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України договір може бути визнано недійсним виключно з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, або якщо його недійсність встановлена законом.

Таким чином, враховуючи обставини справи та висновки судової експертизи, викладені в Постанові Одеського апеляційного господарського суду від 03.09.2015 року по справі №5024/2023/2011, - суд дійшов висновку, що договір оренди комунального майна міської територіальної громади №1487 є неукладеним, а неукладений договір не може бути визнаний недійсним, тобто відсутні правові підстави визнати недійсним неукладений договір.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

На підставі вищевказаних норм права та керуючись, ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, - суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 02.11.2015р.

Суддя В.В.Литвинова