номер провадження справи 20/148/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015 Справа № 908/4569/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Миронівський хлібопродукт (юридична адреса: 08800, Київська область, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1; поштова адреса: 04143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, буд. 158)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1)

про стягнення 32880,65 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача не зявився

(ОСОБА_2 (дов. № 123/Д від 10.09.2015 р.) у судовому засіданні 13.10.2015 р.);

Від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 32859,20 грн., із яких: сума 16661,71 грн. основного боргу, сума 2835,65 грн. пені, сума 4096,26 грн. 30% річних, сума 9265,58 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.08.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4569/15, справі присвоєно номер провадження 20/148/15, справу призначено до розгляду на 31.08.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 16.09.2015 р., потім на 13.10.2015 р. Ухвалою суду від 13.10.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 28.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 26.10.2015 р.

У судовому засіданні 26.10.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

16.09.2015 р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 32880,65 грн., із яких: сума 16946,21 грн. основного боргу, сума 2819,82 грн. пені, сума 4892,92 грн. 30% річних, сума 8221,70 грн. інфляційні втрати.

Заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

У судове засідання 26.10.2015 р. представник позивача не зявився. 23.10.2015 р. до суду від позивача надійшла письмова заява, в якій викладено клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, письмових пояснення та уточнення до розрахунку заяви про збільшення розміру позовних вимог, які надійшли до суду 13.10.2015 р. Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору поставки № 41П/ЗФ від 05.06.2014 р. згідно з накладними поставлено відповідачу товар, який мав бути оплачений у період із 27.09.2014 р. по 08.10.2014 р. Загальна сума простроченої заборгованості складає 16946,21 грн. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 526, 530, 610, 625, 629, 692, 712 ЦК України, п.п. 1.1, 2.3, 4.3. 8.1, 8.3 договору поставки № 41п/ЗФ від 05.06.2014 р., просить позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання не зявлявся, ухвали суду направлялися на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та у Спеціальному витязі з ЄДРЮОтаФОП станом на 31.08.2015 р.: 71100, АДРЕСА_1. Витребувані ухвалами суду документи, в т.ч. письмовий відзив, відповідач не надав, причини неявки суду не повідомив. Поштові відправлення з ухвалами суду, які направлялися відповідачу, повернуті на адресу суду з відміткою поштовим відділенням «за закінченням терміну зберігання».

Суд визнав можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в попередніх судових засіданнях, вислухавши пояснення представника позивача, надані в судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

05.06.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Миронівський хлібопродукт (постачальник за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки № 41П/ЗФ, за умовами якого постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товарно-транспортних), що виписуються на кожну партію товару (п. 1.1).

У розділі 2 договору сторони узгодили порядок розрахунків. Відповідно до п. 2.1 ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прайс-листів постачальника та вказується в накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість. Згідно з п. 2.3 строки та порядок оплати товару визначається за кожним асортиментом товару й зазначаються в додатку № 1 до цього договору, який є його невідємною частиною. Оплата кожної партії товару здійснюється в безготівковій формі за реквізитами, як зазначено в розділі «Реквізити сторін» цього договору (банківськими рахунками тощо) (п. 2.2).

Датою постачання вважається дата підписання товарно-транспортної накладної та акту прийому-передачі обома сторонами, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника (п. 4.3).

Відповідно до п. 6.1 договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 р.

Сторонами до договору підписаний додаток № 1, відповідно до якого встановлений строк оплати товару ТМ «Наша Ряба» охол. 7 банківських днів із моменту поставки, іншого товару - 10 банківських днів із моменту поставки. Сторонами також підписаний додаток № 2 «Умови прийомки та передачі зворотної тари та пакування продукції».

У підтвердження факту виконання своїх зобовязань за договором позивачем надані видаткові та товарно-транспортні накладні. Відповідачем оплата за отриманий товар не здійснена.

14.01.2015 р. позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу про погашення заборгованості, яка виникла за договором поставки № 41П/ЗФ від 05.06.2014 р.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження у даній справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором поставки № 41П/ЗФ від 05.06.2014 р. позивачем поставлявся відповідачу товар, що був переданий відповідачу згідно з видатковими накладними: № ЗФ100172067 від 13.09.2014 р. на суму 8547,84 грн., № ЗФ100172918 від 16.09.2014 р. р. на суму 1528,80 грн., № ЗФ100174180 від 19.09.2014 р. на суму 2353,26 грн., № ЗФ100175365 від 22.09.2014 р. на суму 3216,71 грн., № ЗФ100175384 від 23.09.2014 р. на суму 1299,60 грн. На усіх видаткових накладних у графі «ТМЦ отримав» мається підпис. У накладних зазначено, що видом перевезення є автомобільні перевезення. Позивач надав до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних, складених окремо до кожної видаткової накладної, відповідно до яких пунктом розвантаження визначено: Запорізька обл., м. Бердянськ, супровідними документами та вантаж зазначено товарно-транспортна накладна (із зазначенням її номеру та дати), акт прийому-передачі продукції до відповідної ТТН, податкова накладна (із зазначенням її номеру та дати). Акти прийому-передачі продукції, складені окремо за кожною видатковою накладною, містять підписи в графах «відпустив», «вантаж до перевезення прийняв», «вантаж здав», «отримав», «вантаж здав з вагою згоден».

Як вбачається з матеріалів справи, оплата за товар відповідачем не здійснювалася. Заборгованість за отриманий товар становить суму 16946,21 грн.

Позивач долучив до матеріалів справи копію протоколу перемовин, які були проведені між сторонами у справі 20.11.2014 р. стосовно погашення простроченої заборгованості у розмірі 17861,71 грн. контрагентом ОСОБА_1 перед позивачем. Було досягнуто домовленість щодо внесення відповідачем щоденної оплати в сумі 500 грн. Даний протокол підписаний відповідачем, підпис скріплений круглою печаткою.

Задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд бере до уваги, що факт поставки підтверджується підписаними двома сторонами видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції, а також товарно-транспортними накладним, оригінали яких оглядалися судом у судовому засіданні. Відповідач укладення договору поставки № 41П/ЗФ не заперечив, отримання товару за видатковими накладними, які покладено в підставу позову, не спростував.

Позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 16946,21 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 2819,82 грн. за загальний період із 27.09.2014 р. по 07.04.2015 р. включно.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 8.3 договору поставки № 41П/ЗФ від 05.06.2014 р. сторони встановили, що за прострочення оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позивачем нарахована пеня на суму заборгованості за кожною видатковою накладною окремо. В письмовому уточненні до розрахунку заяви про збільшення розміру позовних вимог, яке надійшло до суду 13.10.2015 р., позивач зазначив, що в додатку № 1 до даної заяви ним помилково зазначений номер накладної ЗФ100290386 від 16.09.2014 р., вірний номер даної накладної від 16.09.2014 р. на суму 1528,80 грн. є № ЗФ100172918. Також помилково вказано номер накладної ЗФ100293975 від 23.09.2014 р., вірним номером накладної від 23.09.2014 р. на суму 1299,60 грн. є № ЗФ100175384.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Розрахунок пені позивачем здійснений правильно. Позовна вимога про стягнення з відповідача суми 2819,82 грн. пені судом задовольняється.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 4892,92 грн. 30% річних, нарахованих за загальний період із 27.09.2014 р. по 15.09.2015 р. включно, та суми 8221,70 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період із жовтня 2014 р. по серпень 2015 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.3 договору № 41П/ЗФ встановлено, що за прострочення оплати товару покупець несе відповідальність встановлену в ст. 625 ЦК України в розмірі 30% річних із простроченої суми за весь час прострочення.

Розрахунок 30% річних позивач здійснений правильно, з відповідача стягується сума 4892,92 грн. 30% річних за заявлений період.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що позивач допустив помилки при вирахуванні інфляційних за накладною № ЗФ100175365 від 22.09.2014 р. та за накладною № ЗФ100175384 від 23.09.2014 р. Здійснивши перерахунок інфляційних за даними видатковими накладними, судом встановлено, що до стягнення за період із листопада 2014 р. по серпень 2015 р. включно належить сума інфляційних: за накладною № ЗФ100175365 1448,66 грн. (позивачем нараховано 1560,63 грн.), за накладною № ЗФ100175384 585,28 грн. (позивачем нараховано 630,52 грн.). При цьому суд брав до уваги, що у п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат, враховуючи перерахунок, здійсненим судом, за заявлений позивачем загальний період з жовтня 2014 р. по серпень 2015 р. включно становить 8064,49 грн.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України, користуючись своїм правом, судовий збір суд вважає за необхідне покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильний дій.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» (08800, Київська область, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ) суму 16946 (шістнадцять тисяч девятсот сорок шість) грн. 21 коп. основного боргу, суму 2819 (дві тисячі вісімсот девятнадцять) грн. 82 коп. пені, суму 4892 (чотири тисячі вісімсот девяносто дві) грн. 92 коп. - 30% річних, суму 8064 (вісім тисяч шістдесят чотири) грн. 49 коп. інфляційних втрат, суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 29 жовтня 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.