ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 11/5014/694/2012

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю №71 від 08.07.15 р.;

ДВС МЮУ - ОСОБА_2, за довіреністю №20-22/186 від 28.04.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ (вх. №4824Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від "02" червня 2015 року про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсними постанов ДВСУ у справі №11/5014/694/2012

за позовом Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 13391182,17 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2015 р. у справі №11/5014/694/2012 (суддя Бринцев О.В.) скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсними постанови Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження задоволено в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження від 16.01.2015 р. № 01-02-54/65 (вх. № 16 від 26.01.2015 р.). Визнано недійсною постанову Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року ВП № 34009450 у розмірі 1097472,19 грн.

Визнано недійсною постанову Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2014 року ВП №34009450 в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року ВП № 34009450 в окреме провадження.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, не погодився з зазначеною ухвалою місцевого господарського суду та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у ній, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2015 р., у задоволенні скарги відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 04.09.2012 боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, зв'язку з чим він був належним чином повідомлений про наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду. Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішення суду в межах встановленого законом строку в добровільному порядку виконано не було, і боржник у семиденний строк з дня винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження не надав державному виконавцю документальне підтвердження повного (часткового) виконання рішення.

Після спливу цього строку, боржник самостійно не здійснив виконання рішення суду. При цьому, відсутнє поновлення боржнику строків для добровільного виконання рішення та відповідно, перерахування стягувачу грошових коштів у встановлені державним виконавцем строки.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

З 01.02.2013 по 20.06.2014 виконавче провадження було зупинено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що ухвалою від 10.01.2013 року по справі № 913/105/13-г господарського суду Луганської області порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ по газопостачанню і газифікації "Луганськгаз".

20.06.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1097472.19 грн. Дана сума виконавчого збору обрахована в розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню па підставі рішення господарського суду Харківської області, що набрало законної сили.

За таких обставин, скаржник вважає, що дії державного виконавця є правомірними.

Відповідач, ПАТ "Луганськгаз", надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що судом першої інстанції правомірно та обгрунтовано задоволено скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсними постанови Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження, надано належну правову оцінку існуючим правовідносинам та повно і всебічно з'ясовано обставини справи. Вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та безпідставною, просить залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №11/5014/694/2012 без змін.

Позивач (стягувач) свого представника у призначене судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце проведення судового засідання.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, правову позицію ДВС викладено в апеляційній скарзі, відповідача (боржника) - у відзиві на апеляційну скаргу і нових доказів сторонами не надано, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника стягувача за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення ухвали господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Луганської області від 24.05.2012 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2012 року, позов Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнено з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 8 084 654,06 грн., 3% річних у сумі 475 455,17 грн., інфляційні витрати у сумі 600 827,82 грн., пеню у сумі 1 761 274,80 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 52 510,08 грн., всього: 10 974 721,93 грн. В частині стягнення пені в сумі 236 909,65 грн. та 7 % штрафу у сумі 2 219 879,39 грн. у задоволенні вимог відмовлено.

12.06.2012 року на виконання судового рішення видано наказ господарського суду Луганської області у справі №11/5014/694/2012.

27.08.2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження на підставі наказу господарського суду Луганської області від 12.06.2012 року №11/5014/694/2012 про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз на користь ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" заборгованість у сумі 8 084 654,06 грн., 3% річних у сумі 475 455,17 грн., інфляційні витрати у сумі 600 827,82 грн., пені у сумі 1 761 274,80 грн., витрати зі сплати судового збору у сумі 52 510,08 грн., про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 34009450 (т. II а.с. 62).

Вказану постанову було надіслано на адресу боржника згідно супровідного листа від 29.08.2012 року вих. № 12-0-34-3831/5.1297/7 та поштового штемпеля на конверті - 30.08.2012 р. (т. І а.с. 61, 63) з порушенням строків, передбачених ч. ч. 2, 5 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження.

Зазначену постанову одержано скаржником 04.09.2012, про що свідчить штамп підприємства на супровідному листі, вх. № 4022 (т. II а.с. 62).

05.09.2012 р. скаржником до органу ДВС направлено заяву за вих. № 29/1-2788 з проханням зупинити виконавче провадження, до якого додано копію виписки з реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу (у матеріалах ВП, поданих із заявою від 18.05.2015 р. вх. №19867). Вказана заява мотивована тим, що згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України від 10.11.2005 року № 568 ВАТ "Луганськгаз" (, 91055, м. Луганськ, вул. Т.Г. Шевченка, 102) було включене до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" щодо порядку погашення заборгованості" від 13.01.2011 №2940Л/І, цифри та слова "01 січня 2011 року" замінені цифрами та словами "01 січня 2013 року".

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення розрахунків у паливно-енергетичному комплексі, пункт 3.4 статті 3 викласти у такій редакції: "3.4. Процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2016 року", тобто процедуру погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу було продовжено.

Відповідно до п. 1.2., 3.7. Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу від 23.06.2005 № 2711-IV, погашення заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення та/або розстрочення кредиторської та дебіторської заборгованостей шляхом застосування механізмів списання, взаєморозрахунків, реструктуризації, часткової оплати на умовах, визначених цим Законом.

На строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, на момент надходження до ВПВР ДВС України наказу господарського суду Луганської області від 12.06.2012 року №11/5014/694/2012 вже існували обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що письмове повідомлення скаржника про існування обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження від 05.09.2012 № 29/1-2788 отримано органом ДВС 11.09.2012 р. року за вх. №12-0-34-4219.

Проте, жодного рішення органом ДВС за наслідками отримання цього повідомлення та виписки з реєстру паливно-енергетичного комплексу в порушення п. 15 ч. 1 ст. 37, ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято не було.

У матеріалах виконавчого провадження міститься постанова про зупинення виконавчого провадження від 01.02.2013 року, винесена на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з порушенням у господарському суді Луганської області провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (т. І а.с. 66).

Відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ухвалою про порушення провадження у справі про банкрутство господарського суду Луганської області від 10.01.2013 року №913/105/13-г порушено справу, прийнято заяву до розгляду та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Зазначена ухвала також міститься у матеріалах виконавчого провадження.

19.07.2013 року за вих. №01-25.1/1986 скаржником до органу ДВС надіслано заяву про зупинення виконавчого провадження (т. І а.с. 87-88), у зв'язку з тим, що дію

процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного було продовжено до 01.01.2014 року. До заяви боржником було додано виписку з реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу від 24.02.2012 №111/135 (у матеріалах виконавчого провадження, поданих із заявою від 18.05.2015 року вх. №19867).

Згідно з матеріалами виконавчого провадження, заява боржника була отримана органом ДВС 29.07.2013 року за вх. №13-0-34-3460.

06.06.2014 року за вих. №01-02-54/2584 дооргану ДВС направлено заяву про закінчення виконавчого провадження, яка отримана Державною виконавчою службоюУкраїни 12.06.2014 року вх. №14-0-34-3390 (т. І а.с. 68-69).

До заяви скаржником додані копії платіжних доручень про повну сплату заборгованості (у матеріалах виконавчого провадження, поданих

із заявою від 18.05.2015 року вх. № 19867).

Таким чином, у період, коли виконавче провадження було зупинено та діяла процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, яку відповідними змінами до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу від 23.06.2005 року, №2711-І//, було продовжено до 01.01.2016 року, боржником самостійно поза заходами примусового стягнення з боку відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та без порушень умов самостійного виконання рішення, було припинено грошове зобов'язання перед стягувачем, шляхом самостійного погашення заборгованості у розмірі 10 974 721,93 грн.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 20.06.2014 року, виконавче провадження №34009450 було поновлено (т. І а.с. 72).

20.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №34009450, у розмірі 1 097 472,19 грн. У мотивувальній частині цієї постанови вказано, що боржником наказ у наданий строк не виконано (т. І а.с. 78).

Того ж дня, 20.06.2014 року у виконавчому провадженні ВП №34009450 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (т. І а.с. 75). Постанова винесена на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" та мотивована отриманням від скаржника платіжних доручень.

Пунктом 4 резолютивної частини цієї постанови, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року ВП №34009450, у розмірі 1 097 472,19 грн. виділено в окреме виконавче провадження.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо задоволенняскарги, з чим погоджується і колегія апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Отже, як обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, обов'язок боржника вчинити певні дії, а саме сплатити кошти на користь стягувача, встановлений у рішенні суду.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що боржник виконав свій обов'язок, як сторони виконавчого провадження та повідомив державного виконавця про обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що строк для самостійного виконання рішення, встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 року боржником не порушувався, оскільки до надходження на виконання наказу господарського суду Луганської області від 12.06.2012 року №11/5014/694/2012, вже існували обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Частиною 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Пунктом 4 цієї статті передбачено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Оскільки обставини, що зумовлювали обов'язкове зупинення виконавчого провадження та заходів примусового стягнення діяли під час відкриття виконавчого провадження та надання строку для самостійного виконання рішення, а також у подальшому у період перебування виконавчого документа у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, то здійснення заходів примусового стягнення було заборонено в силу дії Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу від 23.06.2005, № 2711-ІХ/ та дії мораторію, встановленого господарським судом Луганської області в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство боржника від 10.01.2013 № 913/105/13-г.

Частиною 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Вимоги виконавчого документа були виконані боржником до початку примусового виконання, у період, коли виконавче провадження було зупинено та діяла встановлена законом заборона на звернення стягнення на кошти та майно підприємств паливно-енергетичного комплексу.

При цьому, строк для самостійного виконання рішення боржником порушено не було, а припинення зобов'язання відбулося у період, коли виконавче провадження було зупинено, тому у ДВС України не було підстав виносити постанову про стягнення виконавчого збору після поновлення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 27.08.2012 року, зупинено виконавче провадження 01.02.2013 року, а постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 20.06.2014 року, що свідчить про беззаперечне порушення норм ЗУ "Про виконавче провадження" щодо строків винесення оскаржуваної постанови, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанці.

Відповідно до п. 3.7.1. Інструкцї з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №34009450, у розмірі 1 097 472,19 грн. винесена 20.06.2014 вже після поновлення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що після закінчення строку, наданого для самостійного виконання рішення, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена не була, а Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено випадків повторного надання строку для самостійного виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент поновлення виконавчого провадження заборгованість за наказом господарського суду Луганської області від 12.06.2012 року №11/5014/694/2012 була відсутня.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Застосування п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", як підстави для виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження можливе лише за умови здійснення органом державної виконавчої служби заходів примусового стягнення, направлених на фактичне (реальне) виконання рішення.

У випадку повного виконання рішення боржником у самостійному порядку, здійсненому до початку його примусового виконання органом державної виконавчої служби, виконавчий збір з боржника не стягується та відповідно не підлягає виділенню в окреме виконавче провадження.

Документальне підтвердження про відсутність заборгованості за виконавчим документом до ДВС України надійшло до початку примусового виконання, строк для самостійного виконання боржником порушено не було, а погашення заборгованості відбулось у період, коли виконавче провадження було зупинено, тому у ДВС України не було підстав приймати рішення в оскаржуваній постанові про виділення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

У постанові про закінчення виконавчого провадження у порушення п. п. 3.17., 3.20. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, відсутні посилання на результати виконання.

Самостійне перерахування боржником стягувачу заборгованості за наказом господарського суду Луганської області від12.06.2012 року №11/5014/694/2012 у розмірі 10 974 721,93 грн. підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах виконавчого провадження.

Отже, самостійна сплата коштів у розмірі 10 974 721,93 грн. відбулася у встановленому законом порядку поза будь-якими заходами примусового характеру з боку ВПВР ДВС України самостійно у період, коли виконавче провадження було зупинено та діяла встановлена законом заборона на звернення стягнення на кошти і майно боржника та всі виконавчі провадження підлягали обов'язковому зупиненню.

При цьому, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем обов'язково мали бути враховані положення ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3.7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N 512/5, відповідно до яких у резолютивній частині постанови про закінчення виконавчого провадження не має бути зазначено про виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано задоволено скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсною постанови Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року ВП №34009450 у розмірі 1 097 472,19 грн. та визнання недійсною постанови Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2014 року ВП № 34009450 в частині виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.06.2014 року ВП № 34009450 в окреме провадження.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі вищевикладеного, ухвала господарського суду Харківської області від 02.06.2015 року у справі №11/5014/694/2012 прийнята з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 106, 121-2 господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2015 р. у справі №11/5014/694/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26.10.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.