ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Справа № 911/3480/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕЛЄ»;

про стягнення 57 352,50 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 8/4 від 04.08.2015 р.);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕЛЄ» про стягнення 57 352,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2015 року порушено провадження у справі № 911/3480/15 та призначеносправу до розгляду на 01.09.2015 року.

31.08.2015 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 01.09.2015 року, представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 12.08.2015 року не виконав. Розгляд справи відкладався до 29.09.2015 року.

В судовому засіданні 29.09.2015 року позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив про часткову сплату відповідачем 15.09.2015 року заборгованості в сумі 2000 грн. за платіжним дорученням № 903. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 55352,50 грн. боргу, 1827 грн. судових витрат та заявив про стягнення 4500 грн. витрат на послуги адвоката.

В судове засідання, яке відбулось 29.09.2015 року, представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 12.08.2015 року не виконав. Розгляд справи відкладався до 13.10.2015 року.

В судовому засіданні 03.10.2015 року позивач підтримав уточнені позовні вимоги. В судове засідання 13.10.2015 року відповідач не зявився, письмовий відзив на позов не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 21.11.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш Мінт» (надалі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛиСА» (надалі - Покупець, Первісний боржник) було укладено договір постачання № 96 (надалі - Договір. Дія Договору продовжувалася відповідно до укладених Сторонами додаткових угод № 1 від 03.01.2013 року та № 2 від 03.01.2014 року.

Відповідно до умов Договору Постачальник зобовязався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити Товар в асортименті, за ціною, зазначених у Специфікаціях, що є невідємною частиною цього Договору.

На виконання умов Договору, протягом строку його дії Постачальник поставив а Покупець прийняв Товару на загальну суму 294 420 грн. відповідно до видаткових накладних: №ФМ-0001290 від 25.11.2011 року; № ФМ-0001291 від 05.12.2011 року; № ФМ-0001342 від 26.12.2011 року; № ФМ-0000041 від 27.01.2012 року; № ФМ-0000112 від 08.02.2012 року; №ФМ-0000160 від 22.02.2012 року; № ФМ-0000192 від 01.03.2012 року; № ФМ-0000201 від 05.03.2012 року; № ФМ-0000256 від 21.03.2012 року; № ФМ-0000300 від 30.03.2012 року; № ФМ-0000379 від 23.04.2012 року; № ФМ-0000462 від 23.04.2012 року; № ФМ-0000467 від 25.05.2012 року; № ФМ-0000521 від 15.06.2012 року; № ФМ-0000561 від 03.07.2012 року; № ФМ-0000666 від 02.08.2012 року; № ФМ-0000702 від 14.08.2012 року; № ФМ-0000773 від 10.09.2012 року; № ФМ-0000843 від 21.09.2012 року; № ФМ-0000865 від 27.09.2012 року; № ФМ-0000922 від 23.10.2012 року; № ФМ-0000969 від 08.11.2012 року; № ФМ-0001055 від 06.12.2012 року; № ФМ-0001058 від 11.12.2012 року; № ФМ-0001118 від 26.12.2012 року; № ФМ-0000002 від 03.01.2013року; № ФМ-0000121 від 15.02.2013 року; № ФМ-0000156 від 04.03.2013 року; № ФМ-0000227 від 01.04.2013 року; № ФМ-0000338 від 08.05.2013 року; № ФМ-0000396 від 27.05.2013 року; №ФМ-0000501 від 04.07.2013 року; № ФМ-0000573 від 30.07.2013 року; № ФМ-0000704 від 16.09.2013 року; № ФМ-0000746 від 01.10.2013 року; № ФМ-0000798 від 21.10.2013 року; № ФМ-0000964 від 24.12.2013 року; № ФМ-0000945 від 16.12.2013 року; № ФМ-0000007 від 15.01.2014 року; № ФМ-0000056 від 22.01.2014 року.

Протягом строку дії Договору Покупець оплатив Товар на загальну суму 194 025,00 грн.

Також, протягом строку дії Договору Покупець здійснив повернення товару на загальну суму 43 042,50 грн. відповідно до видатковий накладних (повернення): № ЛС-0002621 від 26.02.2012 року; №ЛС-0002217 від 09.07.2013 року; №ЛС-0052277 від 30.08.2013 року; № ЛС-0000328 від 30.08.2013 року; №ЛС-0000222 від 01.10.2013 року; № ЛС-0000806 від 28.11.2013 року; № ЛС-0052352 від 24.12.2013 року; № ЛС-0001032 від 11.02.2014 року; № ЛС-0001033 від 01.03.2014 року; №ЛС-0001087 від 20.05.2014 року; № ЛС-0001070 від 20.05.2014 року; №ЛС-0001088 від 20.05.2014 року; № ЛС-0001105 від 13.06.2014 року; №ЛС-0001109 від 24.06.2014 року; № ЛС-0001110 від 16.06.2014 року; №ЛС-0001111 від 18.07.2014 року;№ ЛС-0001112 від 28.07.2014 року; № ЛС-0001113 від 31.07.2014 року; № ЛС-0001116 від 20.08.2014 року; № ЛС-0001001 від 31.10.2014 року.

Таким чином, заборгованість Покупця перед Постачальником становить 57 352, 50 грн.: 294 420,00 грн. (сума поставленого товару) - 194 025,00 грн. (сума оплаченого товару) - 43 042,50 грн. (сума повернутого товару).

Позивач зазначає, що Покупцем не оплачено Товар на суму 57 352, 50 грн., отриманий за видатковим накладним: ВН № ФМ-0000056 від 22.01.2014 року на суму 1 800 грн.; ВН № ФМ-0000007 від 15.01.2014 року на суму 3 600 грн.; ВН № ФМ-0000945 від 16.02.2013 року на суму 6 150 грн.; ВН № ФМ-0000964 від 24.12.2013 року на суму 5 325 грн.; ВН № ФМ-0000798 від 21.10.2013 року на суму 9 075 грн.; ВН № ФМ-0000746 від 01.10.2013 року на суму 5 400 грн.; ВН № ФМ-0000704 від 16.09.2013 року на суму 2 400 грн.; ВН № ФМ 0000573 від 30.07.2013 року на суму 3 600 грн.; ВН №ФМ-0000501 від 04.07.2013 року на суму 4 200 грн.; ВН № ФМ-0000396 від 27.05.2013 року на суму 3 600 грн.; ВН № ФМ- 000338 від 08.05.2013 року на суму 6 600 грн.; ВН № ФМ-0000227 від 01.04.2013 р. на суму 5602,5 грн. (частково).

05.09.2014 року між Постачальником, Покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНЕЛЄ» (відповідач) було укладено договір №8 про переведення боргу. Відповідно до п.1. наведеного договору Первісний боржник переводить, а Новий боржник приймає грошовий борг у сумі 57 352, 50 грн., що виник на підставі Договору поставки № 96 від 21.11.2011 року, укладеного між Первісним боржником та Кредитором (позивачем).

Відповідно до п. 3 наведеного Договору Кредитор зменшує дебіторську заборгованість Первісного боржника одночасно збільшуючи дебіторську заборгованість Нового боржника на суму вказану в п. 1 даного Договору.

Згідно зі ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 520 Цивільного кодексу України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, за вищенаведеною Договором було здійснено заміну сторони у зобовязанні.

31.12.2014 року між позивачем та Покупцем було підписано Акт звірки взаєморозрахунків, в якому сторони визначили, що на 31.12.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 57 352, 50 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 530 цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

22.07.2015 року відповідачу було направлено претензію-вимогу про сплату заборгованості. Відповідач отримав претензію-вимогу про сплату заборгованості 25.07.2015 року, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти.

Однак, своєчасно та в повному обсязі заборгованість не сплатив, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив про часткову сплату відповідачем 15.09.2015 року заборгованості в сумі 2000 грн. за платіжним дорученням № 903. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 55352,50 грн. боргу, 1827 грн. судових витрат та заявив про стягнення 4500 грн. витрат на послуги адвоката.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, уточнені позовні вимоги відповідають фактичним обставинам справи, від так з відповідача підлягає стягненню 55352,50 грн. борг.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених позивачем витрат на сплату судового збору покладається на відповідача в повному обсязі (з нової ціни позову).

Також, позивачем заявлено про відшкодування витрат на послуги адвоката в сумі 4500 грн. В обґрунтування відповідного клопотання позивачем надано договір про надання правової допомоги № 08-10/2015 від 10.08.2015 року, укладений між позивачем та Адвокатським обєднанням «Адвокатська компанія «Юста», Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката № 4675/10, платіжне доручення № 162 від 19.08.2015 року про оплату адвокатських послуг.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуг перекладача, адвоката, та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

З пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вбачається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Пунктом 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При вирішенні питань, повязаних з оплатою послуг адвоката, слід також враховувати викладене в абзаці третьому пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/973 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права» № 01-8/973 від 14.12.2007, за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши матеріали справи та визначаючи роль адвоката у справі, судом встановлено, що за наведеним Договором надання правової допомоги адвокатом було витрачено 3 год.20 хв. Часу на підготовку правової позиції та подання позовних матеріалів до суду. Таким чином, заявлена сума відшкодування витрат на послуги адвоката є обґрунтованою правомірною і відповідні витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Анелє» (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, буд 5-6, код 38098063) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, корп. 90, оф. 203, код 35315613) 55352,50 (пятдесят пять тисяч триста пятдесят дві гривні пятдесят копійок) грн. боргу, 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. витрат по сплаті судового збору та 4500 (чотири тисячі пятсот) грн. витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.10.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін