РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/19766/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2»

про стягнення 51 601,73 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Іващенко О.В.

від відповідача: Шевченко В.М., Шереметьєва К.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Явір-Житлобуд-2» про стягнення 70 000, 00 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 1 485,01 грн. 3 % річних, 36 632,18 грн. інфляційних нарахувань у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р.

Ухвалою суду від 03.08.2015 р. порушено провадження у справі № 910/19766/15 та призначено її розгляд на 09.09.15 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через службу діловодства господарського суду 27.08.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а також заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основний боргу у розмірі 13 484,54 грн., 1 485,01 грн. трьох відсотків річних та 36 632,18 грн. інфляційних нарахувань. Заява обґрунтована частковим погашенням відповідачем боргу.

У відповідності до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Під зміною розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній заяві - така дія кваліфікується як зміна предмета позову.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Господарський суд прийняв заяву позиву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову - 51 601,73 грн. (з яких: 13 484,54 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 1 485,01 грн. 3 % річних, 36 632,18 грн. інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р.)

08.09.2015 р. від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи через неможливість явки його представника.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника, у зв'язку з чим це клопотання визнається судом необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Проте, зважаючи на неявку представників відповідача, з метою забезпечення можливості реалізувати надані йому процесуальні права, господарський суд визнав за необхідне ухвалою від 09.09.2015 р. розгляд справи відкласти до 23.09.2015 р.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.09.2015 р. заперечив проти позову в повному обсязі, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, пояснив, що частина заборгованості погашена, а штрафні санкції завчасно нараховані на заборгованість, строк сплати якої ще не настав, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Представник позивача повідомив, що йому наразі не відома дана інформація.

Відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні 23.09.2015 р. до 30.09.2015 р. о 14:30 год., для надання можливості позивачу представити суду довідку про стан заборгованості відповідача.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представник позивача надав суду заперечення на відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.09.2015 р. просив відкласти розгляд справи, для надання йому можливості підготувати додаткові докази у справі, у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору у даній справі № 910/19766/15 спливає 30.09.2015 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене,керуючись ст. 69 ГПК України, суд ухвалою від 30.09.2015 р. продовжив строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/19766/15 на п'ятнадцять днів до 15.10.2015 р.

У судовому засіданні 30.09.2015 р., керуючись ст. 77 ГПК України, суд оголосив перерву до 12.10.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2015 р. надав суду заяву про припинення провадження у справі № 910/19766/15 в частині стягнення суми основного боргу.

Розглянувши дане клопотання, господарський суд зазначає, що в прохальній частині клопотання не зазначено про припинення провадження у справі щодо стягнення основного боргу в розмірі 13 484,54 грн. Однак, обставини, зазначені в клопотанні судом будуть враховані при розгляді справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2015 р. заперечень проти задоволення даного клопотання не навів.

Дослідивши матеріали справи, керуючись ст. 77 ГПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні 12.10.2015 р. до 16.10.2015 р. для дослідження доказів у справі та вирішення вищезазначеного клопотання.

13.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 16.10.2015 р. надав суду усні пояснення по суті спору: позовні вимоги підтримав в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.10.2015 р. проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 16.10.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» (споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р., відповідно умов якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з п. 2.1. договору № 810629 від 30.12.2013 р., при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закон України від 09.07.2010 р. № 2479-VI), Положенням про Держнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

За умовами п. 2.2.1. договору № 810629 від 30.12.2013 р., енергопостачальна організація зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (Додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеним в додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.1 вищезазначеного договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2 до цього договору.

Пунктом 2 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р. визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3, 4).

Згідно з п. 3 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р., у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові витрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з п. 1.3. додатку 1.

Відповідно до п. п. 4. і 5. додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р., дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - по 25 число звітного місяця; споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в РТМ «Святошино» за адресою: м. Київ, вул.. Борщагівська, 171/18 - не пізніше 28 числа звітного місяця.

Згідно з п. 7 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р., у випадку підключення декількох споживачів без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) - від загального споживання теплової енергії, визначеної за комерційними приладами обліку встановленими на ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені по будинкових комерційних приладах обліку споживачів, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється між споживачами без будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії пропорційно до їх договірних навантажень.

Пунктом 8 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р. визначено, що у разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається:

- на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Відповідно до п. 9 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р., споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ «Святошино» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 171/18 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Згідно з п. 10 додатку № 2 до договору № 810629 від 30.12.2013 р., споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав суду належним чином завірені копії облікових карток відповідача за період з листопада 2014 р. до квітня 2015 р., корінці нарядів на підключення та відключення, відомості обліку споживання теплової енергії за спірний період. Загальна сума спожитої відповідачем теплової енергії за період з 01.11.2014 р. до 01.06.2015 р. становила 143 838,71 грн.

Позивач пояснив суду, що ним були належним чином виконані зобов'язання за договором № 810629 від 30.12.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію виконав частково, у зв'язку з чим станом на 01.06.2015 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 70 000,00 грн.

За таких обставин ПАТ «Київенерго» звернулось до Господарського суду м. Києва з даним позовом до ТОВ «Явір-Житлобуд-2» про стягнення 70 000, 00 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 1 485,01 грн. 3 % річних, 36 632,18 грн. інфляційних нарахувань у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р.

У зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, ПАТ «Київенерго» подало до суду заяву про зменшення позовних вимог, яка було прийнята судом, та у зв'язку з чим при розгляді справи № 910/19766/15 має місце нова ціна позову - 51 601,73 грн. (з яких: 13 484,54 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 1 485,01 грн. 3 % річних, 36 632,18 грн. інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи в судовому засіданні 12.10.2015 р. позивач подав суду заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення осново боргу в розмірі 13 484,54 грн., оскільки згідно з протоколом засідання комісії з розгляду актів порушень та корегування обсягів та вартості теплової енергії, яка реалізована споживачам у попередніх звітних періодах № 8 від 22.09.2015 р., зважаючи на ситуацію з подвійним нарахуванням, проведено коригування нарахувань споживання теплової енергії за грудень 2014 р. за період з 26.11.2014 р. по 30.11.2014 р. за договором № 810629 шляхом повернення та добору 13 484,54 грн. нарахувань з відображенням в обліковій картці за вересень 2015 р.

З наданої позивачем довідки про нарахування коштів за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію ТОВ «Явір-Житлобуд-2» за період з червня 2015 р. до вересня 2015 р. вбачається, що відповідачем було погашено повністю заборгованість за спірний період 20.07.2015 р., тобто після звернення позивача з даним позовом до суду - 31.07.2015 р.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищенаведене, провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13 484,54 грн. основного боргу за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810629 від 30.12.2013 р. підлягає припиненню, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» просить суд також стягнути з відповідача 36 632,18 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 р. до травня 2015 р. та 1 485,01 грн. трьох відсотків річних за період з грудня 2014 р. до травня 2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 810629 від 30.12.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, господарський суд виявив помилки. Зокрема, у розрахунку не враховано проведені коригування нарахувань споживання теплової енергії за грудень 2014 р. за період з 26.11.2014 р. по 30.11.2014 р. за договором № 810629, у зв'язку з чим господарський суд здійснив власні розрахунки даних вимог.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 810629 від 30.12.2013 р. станом на 01.06.2015 р. у розмірі 56 515,46 грн. (що підтверджується також контррозрахунком відповідача), на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком суду, підлягають стягненню 31 858,65 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 р. до травня 2015 р. та 1 317,65 грн. трьох відсотків річних за період з грудня 2014 р. до травня 2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором № 810629 від 30.12.2013 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином позов ПАТ «Київенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» (04212, м. Київ, вулиця Малиновського, 6-Б, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, ) 1 317 (одна тисяча триста сімнадцять) грн. 65 коп. трьох відсотків річних, 31 858 (тридцять одна тисяча вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 65 коп. інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 13 484,54 грн. основного боргу

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його складення повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина