ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа № 925/1615/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - представник не з'явився,

від відповідача - Колосов В.Г. - директор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська",

м. Добропілля, м. Білозерське, Донецької області

до товариства з обмеженою відповідальністю

"СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1", с. Червона Слобода, Черкаського

району, Черкаської області

про тлумачення умов договору,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1" про тлумачення умов договору №ШБЗ-2014/379-КП від 29 вересня 2014 року укладеного між сторонами в частині визначення дати поставки продукції (пункт 4.4. договору).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29 вересня 2015 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 13 жовтня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року розгляд справи було відкладено на 27 жовтня 2015 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що між сторонами відсутній спір стосовно різного тлумачення змісту правочину.

В зв'язку з тим, що позивач про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 27 жовтня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1615/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про тлумачення змісту правочину, позивач зазначав, що п. 4.4. договору визначено, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах наданих постачальником, про прийняття продукції. Однак, як вказував позивач, на думку відповідача, яка викладена в позовній заяві від 10 серпня 2015 року, строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати, якою оформлена видаткова накладна. Водночас, позивач по іншому розуміє п. 4.4. договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена зазначенням дати саме представником покупця.

В зв'язку з чим позивач вказував, що сторони договору по різному тлумачать його умови та звернувся до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 29 вересня 2014 року між товариством з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1" (постачальник) було укладено договір №ШБЗ-2014/379-КП.

Згідно умов п.1.1. та п. 1.2. вищевказаного правочину в порядку і на умовах визначених даним договором, постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо - технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні і за якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

Пунктом 2.7. договору визначено, що постачальник зобов'язаний направити свого уповноваженого представника (представників) для участі в прийнятті продукції по кількості та якості, і для підписання акту приймання - передачі продукції чи акту невідповідності (по кількості, якості та/або комплектності, виявленої при візуальному огляді продукції). Для виконання повноважень представника (представників) постачальника, останній надає представнику довіреність на право участі в прийнятті продукції, складання акта приймання - передачі продукції, чи актів невідповідності, оформлену у відповідності з додатком №1.

В разі неявки представника постачальника, прийняття продукції по кількості, якості та/або комплектності здійснюється, а відповідні акти складаються в односторонньому порядку. В даному випадку покупець зобов'язаний направити акт постачальнику на протязі 5 календарних днів, з дати його підписання по електронній пошті, з відправленням оригіналу по пошті. Даний акт є обов'язковим для виконання постачальником (п. 2.9. договору).

Поставка продукції здійснюється в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Під партією продукції сторони розуміють будь - яку кількість продукції, однорідної по своїм якісним показникам, які супроводжуються одним документом про якість і одним товаросупровідним документом (п. 4.1. договору).

В пункті 4.3. договору передбачено, що в підтвердження поставки продукції постачальник зобов'язаний надати покупцеві наступні товаросупровідні документи:

- рахунок - фактуру;

- податкову накладну;

- відповідні товаросупровідні накладні: видаткову накладну, товаротранспортну накладну;

- сертифікат якості (в разі якщо даний документ передбачений до даного виду продукції (необхідність пред'явлення зазначається у специфікації) та/або паспорт чи інша технічна документація, передбачена до даного виду продукції;

- сертифікат відповідності (в разі, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації (необхідність пред'явлення зазначається у специфікації));

- інструкцію по експлуатації (в разі, якщо даний документ передбачено);

- технічну документацію, передбачену п. 2.3. даного договору.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником про прийняття продукції (п. 4.4. договору).

Згідно п. 4.5. договору обов'язок постачальника вважається виконаним з моменту передачі продукції в розпорядження покупця у вище визначеному пункті призначення поставки. Обов'язок покупця вважається виконаним з моменту прийняття і сплати поставленої продукції.

Як зазначалося вище, позивач просив суд розтлумачити пункт 4.4. договору та встановити, що датою поставки вважається дата вказана саме представником покупця на товаросупрвідних документах, яким є видаткова накладна та товаротранспортна накладна, а не дата оформлення видаткової накладної документу.

Натомість, як вбачається із змісту договору видаткова накладна та товаротранспортна накладна не є виключними документами, що супроводжують товар.

За приписами частини 1 статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

В частині 2 статті 213 ЦК України вказано, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно частин 3, 4 статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, виходячи із змісту ст. ст. 213, 637 ЦК України підставою для тлумачення судом змісту правочину є наявність спору між сторонами договору щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту усього договору чи його частини, що не дає змогу з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір.

Крім того в п. 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11 квітня 2005 року № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" зазначено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Фактично позивач у своєму позові вимагає не тлумачення п. 4.4 договору №ШБЗ-2014/379-КП, а роз'яснення порядку його застосування у спорі, а саме: встановлення дати поставки товару (продукції), який виник між сторонами при виконанні цього договору.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Статтею 664 ЦК України визначено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Слід зазначити, що обов'язок прийняття товару покладено саме на покупця, а тому у разі коли дата фактичної поставки товару (його прийняття) не співпадає з датою накладної, то саме покупець не позбавлений був можливості вказати у товаросупровідних документах відповідну календарну дату отримання товару.

Згідно із ч. 1 ст. ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст умов пункту 4.4. договору №ШБЗ-2014/379-КП складається із зрозумілих, усталених понять, із застосуванням слів та словосполучень, які мають однозначні поняття, звичайні для визначення умови щодо поставки продукції.

Відповідач у відзиві теж вказує, що спір з даного питання між сторонами відсутній.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Донецької області від 28 вересня 2015 року зі справи №905/1423/15 задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1" та стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1" заборгованість в розмірі 197 831 грн. 85 коп., що виникла на підставі договору №ШБЗ-2014/379-КП від 29 вересня 2014 року.

При цьому господарський суд Донецької області встановив, що за видатковою накладною від 19 січня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1" поставило, а товариство з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" прийняло продукцію на загальну суму 172 200 грн. 00 коп.

З урахуванням умов оплати відповідно специфікації, покупець повинен був оплатити товар до 20 квітня 2015 року.

Вказане вище судове рішення в установленому законом порядку набрало законної сили.

За таких обставин господарський суд не вбачає підстав для тлумачення п. 4.4. договору №ШБЗ-2014/379-КП від 29 вересня 2014 року в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суду не надано доказів того, що сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони правочину, як того вимагає стаття 213 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в позові відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 28 жовтня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович