РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/24480/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Приватного акціонерного товариства «Жилкомунсервіс»

про стягнення 140 122,90 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кравчик С.М. - представник за довіреністю № 91/2014/12/26-10 від 26.12.2014

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 21.10.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Приватного акціонерного товариства «Жилкомунсервіс» про стягнення заборгованості за договором на постачання електричної енергії № 71890 від 09.07.2008 у розмірі 140 122,90 грн., з яких 99 312,76 грн. - основна заборгованість, 38 610,81 грн. - інфляційна складова боргу та 2 199,32 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання електричної енергії № 71890 від 09.07.2008 відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього в період з 01.04.2014 по 01.08.2015 утворилась заборгованість у розмірі 140 122,90 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24480/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 07.10.2015.

У судове засідання, призначене на 07.10.2015, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду надав документи для долучення до матеріалів справи та письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог.

В обґрунтуванні поданої заяви позивач зазначає, що відповідачем, згідно довідки про надходження коштів за спожиту електричну енергію, було сплачено заборгованість у розмірі 14 389,55 грн., а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 85 540,96 грн. - основної заборгованості та інфляційні втрати та 3 % річних, що були заявлені у позовній заяві. Крім того, у поданій заяві позивач просить суд повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 206,57 грн.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 07.10.2015 прийняти до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та відкладено розгляд справи на 21.10.2015.

У судове засідання, призначене на 25.05.2015, з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідача вдруге не забезпечив явку у повноваженого представника у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 273, з якого вбачається, що позивач отримав ухвалу суду 13.10.2015 р.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 липня 2008 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі - постачальник, позивач) та Закритим акціонерним товариством «Жилкомунсервіс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Жилкомунсервіс» (надалі - споживача, відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 71890013 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) еклектичної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 2.1 Додатку № 2 до договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання (п. 2.2 Додатку № 2 до договору).

Пунктом 4.3 Додатку № 2 до договору визначено, що обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період підтверджуються актом про використану електричну енергію, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5 Додатку № 2 до договору за даними акта про використану електричну енергію та з урахуванням розрахункової величини втрат визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в акті про приймання-передавання товарної продукції.

За доводами позивача, відповідачем свої зобов'язання за договором не виконав, у повному обсязі, у зв'язку з чим за період з в період з 01.04.2014 по 01.09.2015 утворилась заборгованість у розмірі 85 540,96 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, а саме звітами про спожиту активну електричну енергію за спірний період, рахунками на оплату, що виставлялися позивачем, рахунками - розшифровками за спірний період, актами приймання-передавання товарної продукції за спірний період, а також довідкою про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, що відповідачем в порушення умов договору не виконання зобов'язання щодо повноти та вчасності оплати за спожитий товар, а тому борг відповідач перед позивачем на момент вирішення спору по суті становить 85 540,96 грн.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 85 540,96 грн.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача 38 610,81 грн. - інфляційну складову боргу та 2 199,32 грн. - 3 % річних.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 38 610,81 грн. та 3 % річних у розмірі 2 199,32 грн підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов, а також заперечень щодо заявлених позивачем доводів суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

В зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог заявлено клопотання про повернення йому зайво сплачений судовий збір у сумі 1 348,76 грн.

При зверненні з позовом до суду позивачем було внесено судовий збір у розмірі 3 244,03 грн, в процесі розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 2126 351,09 грн., які відповідно мають оплачуватись судовим збором в розмірі 1895,27 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» встановлює підстави повернення судового збору, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 вказаної статті, повернення судового збору відбувається у разі зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, різниця переплати позивачем судового збору при подачі позову становить суму у розмірі 1 348,76 грн (3 244,03 грн - 1895,27 грн.), яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Жилкомунсервіс» (04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 18, ідентифікаційний код 24725452) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5, ідентифікаційних код 00131305) основний борг у розмірі 85 540 (вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок) грн 96 коп.; 3% річних у розмірі 2 199 (дві тисячі сто дев'яносто дев'ять) грн 32 коп.; інфляційні втрати у розмірі 38 610 (тридцять вісім тисяч шістсот десять) грн 81 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 895 (одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять) грн 27 коп.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) з державного бюджету України суму зайво сплаченого судового збору у розмірі 1 348 (одна тисяча триста сорок вісім) грн 76 коп., перерахованого платіжним дорученням № від 09.07.2015 р., що залишено в матеріалах справи.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.