КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2015 р. Справа№ 910/1681/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

Від позивача - ОСОБА_2 (довір. №27 від 17.12.14);

Від відповідача - не з'явився;

Від третіх осіб 1- ОСОБА_3 (довір.№2344 від 17.12.14);

2- не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2015р.

у справі № 910/1681/15-г (головуючий суддя: Стасюк С.В., судді: Князьков В.В., Ярмак О.М.)

за позовом 1.ОСОБА_4

до ОСОБА_6

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1.ОСОБА_8

2.Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло"

про визнання договору удаваним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. у справі №910/1681/15-г у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення обов'язку ОСОБА_8, у зв'язку з укладення договору дарування, вчинити по відношенню до відповідача будь-яких дій майнового чи немайнового характеру.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що під час укладання спірного договору була отримана письмова згода дружин обох сторін даного договору, тобто, як на предачу частки в розмірі 36% в статутному капіталі Товариства (з боку ОСОБА_6 Та його дружини), так і на отримання даної частки (з боку ОСОБА_8 та його дружини) що притаманне саме договору купівлі-продажу, а не дарування, оскільки згода другого з подружжя з боку набувача права на частку підтверджує необхідність зустрічної передачі певних матеріальних цінностей від обдарованого дарувальнику (в тому числі і грошових коштів) в обмін на право власності на частку в статутному капіталі товариства, що свідчить про удаваний характер даного правочину.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 25.08.2015р.

25.08.2015р. в судовому засідання оголошено перерву до 27.08.2015р.

27.08.2015р. у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача відповідача та третьої особи, розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.10.2015р.

06.10.2015р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представник відповідача та третьої особи 2.

Враховуючи те, що представники відповідача та третьої особи 2 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників відповідача та третьої особи 2.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи 1, судова колегія встановила.

30.01.2014 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_8 (обдаровуваний) укладено договір дарування, відповідно до пункту 1.1. якого дарувальник безоплатно передає обдарованому у власність, а обдаровуваний приймає у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" вартістю 720 000 (сімсот двадцять тисяч) грн. 00 коп., що складає 36 % (тридцять шість відсотків) статутного капіталу товариства.

Згідно з пунктом 1.2. договору частка в статутному капіталі товариства, що дарується за цим договором, є повністю оплаченою дарувальником і належить йому на підставі статуту товариства.

Пунктом 1.4. договору сторони погодили, що право власності обдаровуваного на частку у статутному капіталі товариства, що дарується за цим договором, виникає з моменту укладення і підписання сторонами даного договору.

Як встановлено Господарським судом міста Києва та не заперечується сторонами, на укладення цього договору надана згода дружини дарувальника та дружини обдаровуваного, викладена у розділі 2 цього договору (пункт 1.5. договору).

Не можуть бути покладені в основу рішення доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що під час укладання спірного договору була отримана письмова згода дружин обох сторін даного договору, що на думку позивача, притаманне саме договору купівлі-продажу, а не дарування, оскільки згода другого з подружжя з боку набувача права на частку підтверджує необхідність зустрічної передачі певних матеріальних цінностей від обдарованого дарувальнику (в тому числі і грошових коштів) в обмін на право власності на частку в статутному капіталі товариства, що свідчить про удаваний характер даного правочину, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування є реальним, завжди безоплатним, одностороннім. Разом з тим, даний договір не позбавлений ознаки двосторонньої угоди, оскільки для його укладення необхідно волевиявлення на прийняття дару від обдарованої особи.

Згідно частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі - продажу є оплатним, двостороннім та консенсуальним.

При цьому вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, тому істотною умовою договору є ціна, визначена сторонами шляхом обопільної згоди.

Таким чином, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, принципова відмінність між договором купівлі - продажу та дарування полягає в платності за одержане майно, в той час як предметом спірної угоди, як встановлено судом, є частка в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" вартістю 720 000 (сімсот двадцять тисяч) грн. 00 коп., що складає 36 % (тридцять шість відсотків) статутного капіталу товариства, а як зазначалось вище, відповідно до пункту 1.1. договору дарувальник безоплатно передає обдарованому у власність, а обдаровуваний приймає у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" вартістю 720 000 (сімсот двадцять тисяч) грн. 00 коп., що складає 36 % (тридцять шість відсотків) статутного капіталу товариства.

При цьому дане майно містить індивідуальні ознаки, а саме, це частка в статутному капіталі певного господарського товариства, яка має певний розмір та належить певній особі, отже, в даній угоді відсутня обов'язкова ознака договору купівлі - продажу - оплата товару грошима, що є істотною умовою договору купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1-2 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивачем, на підтвердження своїх доводів, не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення обов'язку ОСОБА_8 вчинити по відношенню до відповідача будь-яких дій майнового чи немайнового характеру.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що отримання при укладенні спірного договору дарування згоди дружин відповідача та третьої особи-1 на отримання в дар майна ніяким чином не свідчить про оплатність договору дарування.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2015р. у справі №910/1681/15-г залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1681/15-г.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай