РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/17619/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

До Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

Про стягнення 41 900,18 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

від позивача Галков І.О. представник Пінчук - Ніколайчук Ю.В. - представник
від відповідача від третьої особиПолєжаєва К.О.. - представник Галков І.О. представник

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення 41 900,18 грн.

Ухвалою суду від 10.07.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/17619/15 та призначено розгляд справи на 04.08.2015.

В судове засідання 04.08.2015 представник позивача з?явився, надав додаткові матеріали по справі на вимогу ухвали суду та підтримав своє клопотання про залучення у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг".

В судове засідання 04.08.2015 представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 10.07.2015 не виконав, про причини неявки суду не повідомив..

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Ухвалою суду від 04.08.2015 відкладено розгляд справи на 13.10.2015 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

В судове засідання 13.10.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі.

В судове за сідання 13.10.2015 представник відповідача з'явився, надав суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 13.10.2015 оголошено перерву до 16.10.2015.

В судове засідання 16.10.2015 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 16.10.2015 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення по справі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 20.01.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Т.М.М." (далі відповідач) було укладеного договір фінансового лізингу № 1290/04/2008, за умовами якого позивач, як лізингодавець, зобов'язався набути у свою власність техніку згідно з установленою лізингоодержувачем специфікацією і передати його без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації лізингоодержувачу в якості предмету лізингу у тимчасове володіння та користування за плату, а відповідач, як лізингоодержувач, зобов'язався прийняти його на умовах договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до умов пункту 2.3. договору, вартість майна, що передається лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 97 282,00 у.о., в тому числі ПДВ в розмірі 20 % - 16 213,67 у.о., виражена в гривнях України.

На виконання зазначеного пункту договору, позивачем було передано у користування відповідача предмет лізингу, а саме: Автобетонозмішувач Штеттер АМ 10 FHC, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000379 від 26.08.2008 року та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯПД №419812 від 20.08.2008 року. Вартість переданого майна складає 750 811,12 грн.

Під час розгляду справи № 910/9562/13 Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідач не виконав свого обов'язку за договором фінансового лізингу № 1290/04/2008 від11.04.2008 та своєчасно не здійснив оплату лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2013 у справі № 910/9562/13 стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"(03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп. 2; ) суму основного боргу 100 902 грн. 91 коп., пеню в розмірі 2 901 грн. 69 коп., три проценти річних в розмірі 580 грн. 34 коп. індекс інфляції в розмірі 20 грн. 17 коп., 2 088 грн. 11 коп. - витрати по сплаті судового збору

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2014у справі № 910/9562/13 на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" на Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД".

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення основної суми боргу.

Правомірність стягнення 3% річних та інфляційних втрат після стягнення основного боргу за окремим судовим рішенням підтверджується п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/249 від 15.03.2011 з посиланням на постанову Верховного Суду України у справі №10/25 від 20.01.2011.

Таким чином, спірне грошове зобов'язання у жодний із передбачених чинним законодавством способів не припинилось, має місце прострочення його виконання у заявлений позивачем період, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача, викладені у письмовому відзиві щодо невірного визначення позивачем періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат не приймається судом до уваги, оскільки обов'язок відповідача сплатити лізингові платежі за договором фінансового лізингу № 1290/04/2008 від 11.04.2008 виник з 16.08.2008 по 15.08.2013 (згідно погодженого графіка внесення платежів, який є додатком № 1 до договору). Доказів сплати лізингових платежів у зазначений період та своєчасного виконання рішення суду відповідачем не надано, тому посилання відповідача на те, що нарахування повинно здійснюватись з 11.02.2015 є безпідставним.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат та встановив їх обґрунтованість та доведеність.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 5473,64 грн. та 36426,54 грн. - інфляційних втрат за період з 15.05.2013 по 05.03.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд. -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з "Фірми "Т.М.М." Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Г. Тимофєєвої, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 22/8, офіс 402, ) 3% річних в розмірі 5473 ( п'ять тисяч чотириста сімдесят три) грн..64 коп., інфляційні втрати в розмірі 36 426 ( тридцять шість тисяч чотириста двадцять шість) грн.. 54 коп., судовий збір в розмірі 1827 ( одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.

3 Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено19.10.2015

Суддя Л.В. Прокопенко