ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р.Справа № 922/4747/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка", м. Харків
про стягнення 109309,07 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до ДП "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" (далі - відповідач) звернулось КП "Харківські теплові мережі" (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача 109309,07 грн. заборгованості. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору на користування деарірованою водою №773/23/612368, укладеного між сторонами 13.10.2001 року. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 25.08.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 23.09.2015 року.

23.09.2015 року відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в позові у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку підлягає списанню заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу за надані їм послуги з водопостачання та водовідведення перед суб'єктами господарювання, що надають послуги з водопостачання та водовідведення, яка виникла станом на 01.09.2012 року і не сплачена станом на набрання чинності цим Законом (станом на 30.10.2012 року). На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 року № 993, затверджений перелік державних підприємств, які передані із сфери управління Міністерства Оборони та Міністерства промислової політики в правління Державного Концерну "Укроборонпром", відповідно до якого Державне підприємство "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка є учасником ДК "Укроборонпром". Відповідно до названого Закону списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання. Наказом ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка № 147з від 01.07.2015 року було створено комісію по списанню заборгованості підприємства перед КП Харківські теплові мережі. Протоколом засідання комісії по списанню заборгованості від 31.08.15 року було встановлено, що заборгованість перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення, яка виникла станом на 01.09.2012 року та не сплачена станом на 30.10.2012 року складає 114649,92 грн. За результатами діяльності комісії було вирішено скласти та направити на адресу позивача акт звіряння розрахунків по договору № 773/23/612368 від 13.10.2001 року. З метою проведення процедури списання вищезазначеної заборгованості у відповідності до Закону, ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка 16.09.2015 року на адресу позивача було направлено акт звіряння від 01.09.1015 року за договором № 773/23/612368 від 13.10.2001 року з супровідним листом № П-125/159 від 15.09.2015 року.

Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.09.2015 року оголошувалась перерва з 23.09.2015 року до 19.10.2015 року до 10:00 год.

15.10.2015 року представником позивача до суду були подані письмові заперечення на відзив відповідача, в яких позивач заперечую проти доводів відповідача та вказує на те, предметом спірного договору є не надання послуг з водопостачання та водовідведення, а постачання деаерірованої води для живлення системи опалення; КП Харківські теплові мережі не відноситься до суб'єктів господарювання, що надають послуги з водопостачання та водовідведення; заборгованість, про яку йде мова, виникла значно раніше 01.09.2012 року. Крім того, відповідач своїми діями визнав, що вказаний борг не підлягає списанню на підставі норм Закону, оскільки за весь час дії Закону заборгованість не була списана, а навпаки - частково погашається шляхом укладення між сторонами договору угод про залік зустрічної однорідної вимоги. Так, зокрема, остання угода вказаного виду була укладена 27.06.2013 року.

Надані пояснення досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

19.10.2015 року представник відповідача надав суду заяву, в якій зазначив, що з метою проведення процедури списання заборгованості у відповідності до Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку відповідачем 16.09.2015 року на адресу позивача було направлено акт звіряння від 01.09.1015 року за договором № 773/23/612368 від 13.10.2001 року з супровідним листом № П-125/159 від 15.09.2015 року. 29.09.2015 року на адресу відповідача від позивача надішли три екземпляри підписаних з боку позивача актів звіряння від 01.09.1015 року за договором № 773/23/612368 від 13.10.2001 року. 08.10.2015 року відповідач направив на адресу ДК "Укроборонпром" три екземпляри актів звіряння від 01.09.2015 року на погодження. Станом на 19.10.2015 року погоджені акти на адресу відповідача не надійшли. Надана заява та додані до неї документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.10.2015 року представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, підтверджено фактичними даними та визнано представниками сторін, між сторонами був укладений договір на користування деарірованою водою № 773/23/612368 від 13.10.2001 року.

Згідно п.1. договору позивач зобов'язався відпускати воду відповідачу, а відповідач здійснювати оплату за воду згідно двостороннього акту витрат деарірованої води.

Згідно п. 3 договір вважається пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде заява однієї з сторін про відмову від договору.

Позивач повністю виконав договірні зобов'язання та поставив відповідачу деаріровану воду. Прийняття абонентом деарерованої води підтверджується двосторонніми актами витрат деарерованої води від 28.02.2011 року та 31.03.2011 року, підписаними уповноваженими особами та скріпленими печатками обох сторін, в яких зафіксовано факт відпуску та прийняття води, об'єм прийнятої води, тариф та фактична вартість.

Згідно зазначених актів відповідачем було отримано деарірованої води на загальну суму 114649,92 грн. 27.06.2013 року сторонами була підписана угода про залік зустрічної однорідної вимоги заборгованість відповідача за договором зменшилася і склала 109309,07 грн.

26.06.2015 року та 06.08.2015 року позивач направив на адресу відповідача претензії про сплату вищевказаної заборгованості, однак відповідач не здійснив оплати боргу. Станом на 19.08.2015 року заборгованість відповідача за договором складає 109309,07 грн.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи викладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленої води на суму 109309,07 грн.

Щодо тверджень відповідача про списання вказаної заборгованості суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 року № 993, затверджений перелік державних підприємств, які передані із сфери управління Міністерства Оборони та Міністерства промислової політики в правління Державного Концерну "Укроборонпром", відповідно до якого Державне підприємство "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка є учасником ДК "Укроборонпром".

Згідно Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", цей Закон визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром" (далі - підприємства оборонно-промислового комплексу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону, на умовах, визначених цією статтею, підлягає списанню заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за надані їм послуги з водопостачання та водовідведення перед субєктами господарювання, що надають послуги з водопостачання та водовідведення, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Як вбачається зі змісту названої статті Закону, списанню підлягає заборгованість яка встановлена судовими рішеннями та реструктуризована.

Втім, відповідачем суду не подано доказів того, що заборгованість у розмірі 109309,07 грн. за спірним договором, яку просить стягнути позивач, підтверджена рішенням суду та реструктуризована.

Отже, враховуючи наведені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 712 ЦК України, п.3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", ст.ст. 173, 174, 179 ГК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 99, ) на користь Комунального підприємства "Харківській теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, ) - 109309,07 грн. заборгованості та 2186,19 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3