ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 925/1665/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М., з секретарем Буднік А.М. за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Служба стягнення заборгованості" до комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради про стягнення 40 365,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 37 829,71 грн. основного боргу за виконані роботи, 2 405,48 грн. пені та 129,86 грн. як 3% річних за порушення строків розрахунків на підставі укладеного між сторонами договору № 01/06 про надання послуг від 01.06.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечень не має.

Відповідач також просить суд розстрочити виконання судового рішення на умовах сплати боргу чотирма рівними платежами за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року на підставі досягнутої сторонами згоди про врегулювання спору.

Заслухавши доводи та пояснення представників обох сторін та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, незважаючи на його повне визнання відповідачем у справі, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

01 червня 2015 року між сторонами по справі укладено договір № 01/06 про надання послуг ( а.с. 11), за умовами якого відповідач, як замовник, доручає позивачу, як виконавцю, надання послуг, що спрямовані на зменшення та (або) погашення заборгованості боржників перед замовником та перелічені в п. 2.1. -2.1.4. даного договору, а також вчиняти дії, спрямовані на запобігання виникненню заборгованості в майбутньому.

Зі свого боку відповідач повинен прийняти надані позивачем послуги та оплатити їх.

За умовами розділу 2 договору позивач повинен виконати на користь відповідача такі послуги: в межах визначених законодавством України - збирати, зберігати та використовувати інформацію про боржника; вести переговори із боржниками; заохочувати боржників до виконання зобов'язань перед відповідачем шляхом надсилання їм повідомлень, листів, претензій та ін.; вчиняти інші дії.

За умовами розділу 4 договору, за надані послуги відповідач повинен перераховувати позивачу грошові кошти на його поточний рахунок у розмірі, визначеному додатком № 1 до договору.

Пунктом 4.2. договору визначено, що загальна сума, що має бути сплачена відповідачем за надані позивачем послуги, визначається сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг, на підставі яких відповідачу направляються рахунки-фактури.

Надані послуги оплачуються відповідачем до кінця поточного місяця з моменту отримання рахунку-фактури на поточний рахунок позивача, або через касу позивача.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір відповідає договору про надання послуг та відповідає положенням ст. 901-903 ЦК України, за умовами яких за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Укладений договір № 01/06 про надання послуг від 01.06.2015 року сторонами не оскаржується, його дійсність не заперечується, договір сторонами виконується.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору № 01/06 від 01.06.2015 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 37 829,71 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами надання послуг із посиланням у тексті актів на вказаний договір:

- № 118 від 09.07.2015 року на суму 21 213,33 грн. (а.с. 17);

- № 140 від 11.08.2015 року на суму 10 592,35 грн. (а.с. 18);

- № 156 від 11.09.2015 року на суму 6024,03 грн. (а.с. 19);

За умовами п. 3.9-3.13 договору між сторонами визначено, що сторони щомісячно підписують акти приймання-передачі наданих послуг, який направляється позивачем відповідачу. Якщо у відповідача немає зауважень по акту виконаних робіт, він повинен підписати акт та направити другий його примірник позивачу протягом 5 днів з моменту отримання. Якщо є зауваження щодо обсягу наданих послуг, то відповідач повинен направити позивачу листа-відмову від підписання акту протягом 3х робочих днів з моменту отримання акту та вказати при цьому обсяг виконаних робіт на своє бачення. Якщо протягом 10 робочих днів з моменту отримання відповідачем примірника акту для підписання позивач не отримає підписаного відповідачем примірника акту, або листа-відмови, то надані позивачем послуги вважаються прийнятими відповідачем у повному обсязі та підлягають оплаті.

Доказів про наявність заперечень проти обсягів та якості наданих послуг станом на час складення актів про виконані роботи, з боку відповідача у справу не подано.

З цих підстав непідписання відповідачем акту № 156 від 11.09.2015 року на суму 6024,03 грн. (а.с. 19) не звільняє його від обов'язку провести розрахунок за отримані послуги із позивачем.

Представник відповідача у судовому засіданні визнала факт отримання послуг за всіма наявними у справі копіями актів, доказів існування спору щодо якості наданих послуг у справі немає.

Відповідач не заперечує та визнає, що станом на час вирішення спору вже є такими, що настали всі строки виконання зобов'язань по оплаті отриманих послуг за переліченими актами і у відповідача є достатньо первинних документів для здійснення перерахування коштів за отримані послуги на користь позивача.

У справі немає доказів направлення позивачем відповідачу рахунків-фактур для проведення оплати за надані послуги, однак ця обставина не звільняє відповідача від виконання грошового зобов"язання перед позивачем.

У постанові ВГСУ від 25 березня 2015 року по справі № 910/24812/13 викладено висновок, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405/3-3902к09 (№37/405 у Ліга-Закон).

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач не надав суду доказів проведення розрахунку за отримані послуги за договором № 01/06 від 01.06.2015 року на суму 37 829,71 грн., строк виконання даного зобов'язання вже є таким, що настав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 37 829,71 грн.

Позивач підтримує позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 2405,48 грн. та 3% річних в сумі 129,86 грн. за прострочення відповідачем сплати боргу за договором № 01/06 від 01.06.2015 року.

Суд вважає, що позивач не має права на стягнення пені, виходячи з такого:

Як встановлено судом та не заперечується представниками, правовідносини сторін оформлені договором № 01/06 про надання послуг від 01.06.2015 року.

У відповідності до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно положень ст. 546,547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Між сторонами не існує письмового документу про досягнення домовленості щодо нарахування пені за прострочення оплати наданих послуг, оскільки дане питання не врегульовано умовами договору між сторонами, доказів про протилежне позивач суду не надав.

У відповідності до роз'яснення п. 1 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. N 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" - відповідно до ч.2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

З цих підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що він вправі застосувати норми ч. 6 ст. 231 ГК України про пеню та нарахувати її в розмірі облікової ставки від суми простроченого боргу.

Крім того, у відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі викладеного, у задоволенні позову про стягнення пені позивачу слід відмовити повністю через безпідставність її нарахування.

В частині вимог про стягнення 3% річних на суму простроченої заборгованості позов підлягає до задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право на нарахування інфляційних та 3% річних виникає у позивача незалежно від того, чи встановлено такі умови договором, оскільки таку відповідальність для боржника встановлено законом. Інфляційні та 3% річних не є неустойкою в розумінні ст. 549 ЦК України та не обмежуються законодавством певним строком нарахування. Строк позовної давності для стягнення інфляційних та 3% річних встановлено у три роки.

Суд погоджується із правильністю розрахунку 3% річних на суму 129,86 грн. за двома актами виконаних робіт за період з 04.08.2015 року по 01.10.2015 року. Доказів про проведення розрахунків по 3% річних відповідач суду не надав.

На підставі викладеного з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути лише 37 829,71 грн. основного боргу за надані послуги та 129,86 грн. як 3% річних за прострочення розрахунків, а в частині пені у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Визнаючи позовні вимоги, відповідач одночасно подав суду заяву від 26.10.2015 року № 959 про розстрочення виконання судового рішення із встановленням обов'язку погашення боргу чотирма рівними платежами з 30 листопада 2015 року по лютий 2016 року.

У відповідності до ст. 83 ГПК України, приймаючи рішення господарський суд має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Представник позивача не заперечує проти розстрочення виконання судового рішення на запропонованих відповідачем умовах, враховуючи до розстрочення і судовий збір, що підлягає до стягнення за результатами вирішення даного спору.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за N 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи статус відповідача як комунального підприємства, неплатежі населення за комунальні послуги, які в т.ч. викликані і ростом цін на ці послуги, економічну кризу, яка триває державі, що є загально відомими фактами і не потребують доведення та враховуючи згоду позивача на розстрочення сплати боргу і нетривалий період цього розстрочення, що дасть можливість відповідачу віднайти ресурси для сплати боргу і не припинити виробничу діяльність, суд вважає, що клопотання відповідача розстрочення виконання судового рішення слід задовольнити в межах суми, яка буде задоволена до стягнення та згідно графіку, узгодженого сторонами. Таке розстрочення не порушуватиме прав сторін.

На підставі ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача, як з особи, яка винна у виникненні спору, слід стягнути 1218,00 грн. на відшкодування судового збору, а решта судового збору в сумі 160,00 грн. (як зайво сплачений) підлягає до повернення з державного бюджету України за умови подання позивачем окремої заяви суду в порядку ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

На підставі викладеного, розстроченню за згодою сторін підлягає сума боргу в розмірі 39 177,57 грн. ( 37829,71 + 129,86 + 1218,00) чотирма рівними платежами із зобов'язаннями відповідача сплачувати на користь позивача по 9 794,40 грн. щомісячно, 30 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2015 року, а у лютому 2016 року платіж слід здійснити 28 числа.

Керуючись ст.ст. 49, ст. 82-84 ГПК України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 36701739, м. Черкаси, бул. Шевченка, 345) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Служба стягнення заборгованості" (ідентифікаційний код 36304183, м. Київ, бул. Дружби Народів, 8-а, офіс 4) --- 37 829,71 грн. основного боргу за надані послуги, 129,86 грн. як 3 % річних на підставі договору № 01/06 про надання послуг від 01.06.2015 року та 1218,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору, а всього - 39 177,57 грн.

3. В частині стягнення пені у позові відмовити повністю.

4. Розстрочити виконання судового рішення та зобов'язати комунальне підприємство "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 36701739, м. Черкаси, бул. Шевченка, 345) сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Служба стягнення заборгованості" (ідентифікаційний код 36304183, м. Київ, бул. Дружби Народів, 8-а, офіс 4) борг в сумі 39 177,57 грн. чотирма рівними платежами по 9 794,40 грн. :

30 листопада 2015 року;

30 грудня 2015 року

30 січня 2016 року;

28 лютого 2016 року;

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 27 жовтня 2015 року

Суддя Н.М. Спаських