ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 910/4279/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Черкащенка М.М. Нєсвєтової Н.М. (доповідач) Вовка І.В.
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт"
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 31.03.2015 Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015
у справі№ 910/4279/15-г
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна транспортна компанія"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт"
простягнення 5 024 496, 88 грн
за участю представників сторін:

від позивача: Неізвестна О.Ю. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення основного боргу в сумі 4088088,47 грн., неустойки в сумі 484145,50 грн., інфляційних втрат в сумі 371765,08 грн. та 3% річних в сумі 80497,83 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/4279/15-г від 31.03.2015р. позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2015 у справі №910/4279/15-г змінено. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2015р. у справі №910/4279/15-г викладено в наступній редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-консалт" (02094, м. Київ, вул. Лебедєва, 6А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна транспортна компанія" (50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. ХХІІ Партз'їзду, 6 ; ) основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 4290735 грн. (чотири мільйони двісті дев'яносто тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 00 коп., пеню в сумі 307389 (триста сім тисяч триста вісімдесят дев'ять) грн. 96 коп., 3% річних в сумі 33600 (тридцять три тисячі шістсот) грн. 71 коп. та судовий збір в сумі 67367 (шістдесят сім тисяч триста шістдесят сім) грн. 61 коп. 3. В іншій частині у позові відмовити.". 4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснаціональна транспортна компанія" (50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. ХХІІ Партз'їзду, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-консалт" (02094, м. Київ, вул. Лебедєва, 6А, ) 2856 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят шість) грн. 18 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2015 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 27.05.2013р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №100/13 за умовами якого договір регулює взаємовідносини сторін, що виникають при організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язаних з цим послугах залізницями України, залізницями інших держав, в рухомому складі парку залізниць, рухомому складі, що знаходиться на балансі державних підприємств, організація перевезень в яких здійснюється через ДП "УТЛЦ", рухомому складі власності, оренди, операторського управління Експедитора або інших юридичних осіб та здійсненню розрахунків за надані послуги. Також даний договір регулює взаємовідносини між Позивачем та Відповідачем по оплаті за користування рухомим складом власності, оренди, оперативного управління Позивача або інших юридичних осіб та його схоронності як у випадках організації перевезень вантажів за заявками Відповідача, так і у випадках організації перевезень за заявками інших юридичних осіб, коли Відповідач є вантажовідправником, вантажоодержувачем або власником під'їзних колій.

Відповідно до п.1.2 договору Позивач згідно даного договору, що є дорученням Відповідача, на підставі заявок Відповідача за його рахунок та за винагороду (плату) організує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язані з цим послуги шляхом укладання договорів з підприємствами, вповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами - власниками (орендарями, балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а Відповідач сплачує й приймає надані, Позивачем послуги на умовах даного договору.

Відповідно до п.2.2.5 договору Відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг, що надаються за даним договором на умовах, передбачених додатками до договору.

Згідно з п.2.4.4. договору Позивач зобов'язався не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, надавати Відповідачу рахунки, податкові накладні за надані послуги, акти наданих послуг та звіти Позивача про виконання доручень Відповідача.

Відповідно до п.3.1. договору Відповідач здійснює оплату організації перевезень вантажів і пов'язаних з цим послуг, відшкодування витрат Позивача на умовах додатків до даного договору.

Згідно з п.3.3. договору винагорода Позивачу встановлюється в розмірі, вказаному в додатках до даного договору та сплачується Відповідачем впродовж 3 робочих днів після надання послуг на підставі рахунків Позивача або утримується Позивачем самостійно з авансових платежів Відповідача.

Відповідно до п.4.5. договору у випадку прострочення строків оплати, передбачених даним договором, Відповідач сплачує Позивачу неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого платежі за кожен день прострочення.

Згідно з п. 9.1, 9.2. договору договір набирає чинності з дати підписання сторонами, діє до 31.12.2013р. включно. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не менше, ніж на 30 днів до закінчення його дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про припинення дії договору.

27.05.2013р. між Позивачем та Відповідачем були укладені наступні додатки до договору, які стали його складовими та невід'ємними частинами: Додаток А про організацію перевезень вантажів в вагонах, що знаходяться на балансі державних вагонних компаній, організація перевезень в яких здійснюється через ДП "УТЛЦ"; Додаток В про організацію перевезень вантажів в вагонах власності, оренди, оперативного управління експедитора або інших юридичних осіб; Додаток С про організацію перевезень вантажів в вагонах парку залізниць України; Додаток D про організацію перевезень вантажів у залізничному рухомому складі по території держав СНД, Балтії та дальнього зарубіжжя.

Так, судами встановлено, що перевезення, організація яких не була в повному обсязі сплачена Відповідачем, відбулися в вагонах парку державних вагонних компаній та парку залізниць України, тому правовідносини сторін, що є предметом спору, регулюються додатками А і С до договору.

Згідно з п.2.2.15. додатку А та п.2.2.7 додатку С Відповідач зобов'язався проводити оплату за організацію перевезень та послуги, пов'язані з перевезенням, оплату інших затрат Позивача та винагороди Позивачу в порядку, передбаченому даним договором. Відшкодувати Позивачу документально підтверджені витрати, понесені Позивачем в інтересах Відповідача в цілях виконання даного договору.

Відповідно до п.2.4.4. додатків А та С Позивач зобов'язався не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, надавати Відповідачу рахунки, податкові накладні за надані послуги, акти наданих послуг та звіти Позивача про виконання доручень Відповідача.

Згідно з п.3.1. додатку А та С Відповідач для організації перевезень вантажів і пов'язаних з цим послуг та для відшкодування витрат Позивача здійснює авансові платежі. Авансові платежі мають бути здійснені до початку кожного місяця здійснення перевезень. Авансові платежі здійснюються на вартість перевезень, інших послуг та витрат Позивача, що плануються впродовж кожного місяця надання послуг. За згодою Позивача можлива оплата послуг (їхньої частини) з організації перевезень вантажів за фактом їх виконання впродовж 3-х календарних днів з моменту надання рахунку Позивачем.

Відповідно до п.3.3. додатку А та С винагорода Позивачу встановлюється в розмірі 3% вартості організації перевезень вантажів та сплачується Відповідачем впродовж 3-х робочих днів після надання послуг на підставі рахунків Позивача або утримується Позивачем самостійно з авансових платежів.

27.05.2013р. між Позивачем та Відповідачем була підписана додаткова угода до договору, відповідно до якої згідно з підпунктом а) п.А.3.2. додатку А до договору №100/13 від 27.05.2013р. визначено розмір коригуючого коефіцієнта "К" при перевезеннях в вагонах парку ДП "УТЛЦ" (в перевезеннях, які стали предметом даного спору цей коефіцієнт дорівнює "1").

Додаткова угода від 27.05.2013 р. до Додатку С Договору визначає, що коригуючий коефіцієнт "К" дорівнює "1".

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Транснаціональна транспортна компанія" вказувало на те, що ним на виконання умов договору було надано відповідачу послуги з організації перевезень, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними та за вказані послуги виставлено рахунки та акти виконаних робіт, проте відповідачем вказані рахунки сплачені частково.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у сукупності наданих доказів та пояснень, судом встановлено факт надання позивачем послуг за укладеним між сторонами договором належним чином та у встановлений строк, доказів протилежного відповідачем не надано, так як і не доведено погашення існуючої заборгованості, в зв'язку з чим суди дійшли висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції перевіривши наданий позивачем розрахунок в новій редакції та врахувавши, що відповідач отримав рахунки та акти виконаних робіт лише 03.10.2014 дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат частково, в зв'язку з чим змінив рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, вважає його правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, судами встановлено, що на виконання договору № 100/13 від 27.05.2013р. за заявками відповідача в квітні - травні 2014р. позивач надав послуги з організації перевезень концентрату залізорудного зі станції Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці до станції Мостиська Львівської залізниці та станції Ізов Львівської залізниці, що підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

За надані послуги відповідачу було виставлено рахунки №30/04-1 від 30.04.2014р. на суму 16852110,00 грн. і №31/05 від 31.05.2014р. на суму 1376560,98 грн. та надано акти виконаних робіт №30/04-1 від 30.04.2014р. і №31/05 від 31.05.2014р. з додатками, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо оплати наданих послуг, проте, в порушення умов договору останній вказані рахунки оплатив частково.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства та враховуючи, що на виконання умов договору позивач в період з квітня по травень 2014 року надав відповідачу послуги з організації перевезень, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме товарно-транспортними накладними, виставленими рахунками, актами виконаних робіт, суди попередніх інстанції дійшли правомірного висновку про наявність підстав для стягнення сум основної заборгованості у розмірі 4088088,47 грн.

Крім того, враховуючи умови укладеного між сторонами договору та положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача в новій редакції, дійшов правомірного висновку про стягнення 307389,96 грн. - пені, 33600,71 грн. - 3% річних та 202646,53 - інфляційних втрат.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовані норми матеріального права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятих у справі рішень.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року у справі №910/4279/15-г залишити без змін.

Головуючий М.М. Черкащенко

Судді Н.М. Нєсвєтова

І.В. Вовк