РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/25245/15

За позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компаніяУкраїнська страхова група"

до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення12 482, 23 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача не з'явився

Від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12 483, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити регресну виплату.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.09.2015 порушено провадження у справі №910/25245/15 та призначено до розгляду на 13.10.2015.

07.10.2015 через відділ діловодства суду надійшов лист від позивача з документами на вимогу ухвали суду, в якому він підтримує позовні вимоги, просить проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами та повідомити про прийняте рішення.

08.10.2015 через відділ діловодства суду на запит суду від МТСБУ надійшли документи по справі, а саме: відомості про поліс АІ/75563242.

Представники сторін в судове засідання 13.10.2015 з'явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Розгляд справи відкладено на 27.10.2015.

15.10.2015 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вказуючи, що відповідно до рахунку від 13.05.2015 прямий збиток страхувальника позивача склав 38 023,42 грн., з яких: 14 975, 18 грн. вартість робіт та матеріалів і 23 048,24 грн. вартість складників, які необхідно замінити, при цьому позивачем при розрахунку не враховано строк експлуатації автомобіля та відповідно коефіцієнт фізичного зносу, який склав 0,67. Стверджує, що шляхом виплати 04.08.2015 відшкодування в порядку регресу по ДТП у сумі 22 581,10 грн. виконав своєї зобов'язання перед позивачем, у задоволенні позову просить відмовити.

26.10.2015 від позивача надійшла телеграма,в якій він повідомив про неможливість прибуття у засідання суду уповноваженого представника, тому просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, про прийняте рішення повідомити письмово.

Відповідач в судове засідання представників не направив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Судом встановлено, що вірною назвою відповідача є приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", а не приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Княжа", як те зазначив позивач.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У зв"язку з наведеним суд здійснює заміну неналежного відповідача - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Княжа" на належного - приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі- позивач) та фізичною особою Негарою Ф.С. (надалі- страхувальник) 05.11.2014 було укладено Договір страхування наземних транспортних засобів № 28-1501-14-00208(далі - Договір страхування), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу-автомобіля «SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ ВВ (надалі - застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

08.03.2015 в м.Ізмаїл Одеської області на вул. Ватутіна мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у якій громадянин Слюсар В.М., керуючи транспортним засобом-автомобілем «ВАЗ-21110» реєстраційний номер ВН 9056 ВХ порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем«SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ, що призвело до механічних пошкоджень останнього.

Із довідки ВДАІ України № 59168405 продорожньо-транспортну пригоду вбачається, що транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-21110» реєстраційний номер ВН 9056 ВХ, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення майнової шкоди автомобілю «SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ , знаходився під керуванням громадянина Слюсаря В.М.

Постановою Ізмаїльського міськрайонногоОдеської області від 16.03.2015 (справа № 500/1304/15-п) Слюсаря Віталія Миколайовича за вчинення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА, та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Тобто, за укладеним договором одна сторона за договором зобов'язалася за винагороду (страховий внесок), котра сплачується іншою стороною, відшкодувати їй збитки, завдані застрахованому транспортному засобові в результаті настання визначеного договором страхового випадку.

Після вказаної ДТП страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні та надав всі необхідні документи.

Відповідно до рахунку-фактури ДП «Автотрейдінг-Одеса» № АС-0003398 від 13.03.2015, акту виконаних робіт № АТО15001810 від 25.03.2015, страхових актів № ПСКА-5016 від 19.03.2015, № ПСКА-5016/1 від 25.03.2015, розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем на виконання умов Договору страхування виплачено на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 35 063,42 грн. що підтверджується платіжними дорученнями № 5502 від 19.03.2015 на суму 27 599,67 грн., № 6319 від 27.03.2015 на суму 2901,17 грн. (в матеріалах справи), частину відшкодування зараховано в рахунок оплати страхового платежу.

Таким чином, до позивача, на думку останнього, перейшло в межах вказаної суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина Слюсаря В.М. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації ним автомобіля «ВАЗ-21110» реєстраційний номер ВН 9056 ВХ та завдання майнової шкоди автомобілю«SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ, ним і відшкодовується, так як відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правовавідповідальність власникатранспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «ВАЗ-21110» реєстраційний номер ВН 9056 ВХ , застрахована в ПАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" за полісом АІ/7556342, що підтверджується наданою суду довідкою МТСБУ та копією полісу( в матеріалах справи). Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано шкоду у результаті її порушеного права має право на її відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При дослідженні наданих позивачем доказів на підтвердження вартості витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля , судом було враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, документами, які підтверджують дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним вказаного вище ремонтом автомобіля, є рахунок-фактура ДП «Автотрейдінг» № АС-0003398 від 13.03.2015, акт виконаних робіт № АТО15001810 від 25.03.2015 на суму 38023,42 грн.,страхові акти, платіжні доручення,якими підтверджується факт перерахування коштів за заявою страхувальника на рахунок СТО. Зокрема, судом враховано, що наведені у вказаному розрахунку роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, які зазначені у первинній довідці ВДАІ.

Відтак, реальний розмір витрат позивача, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ, склав38 023,42грн., фактично понесені витрати 35 063,42 грн. Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

З матеріалів справи слідує, що позивач з метою отримання коштів від відповідача 22.05.2015 року звернувся до останнього із заявою № 11/11733 від 22.05.2015 про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 35 063,42 грн.

Відповідач у відповідь на вказану вимогу листами за вих. № 44-3 від 22.06.2015, № 44-4 від 20.07.2015 (повторно) повідомив, що для прийняття рішення про виплату відшкодування необхідно надати Акт про проведення зарахування частини страхового відшкодування в рахунок несплачених чергових платежів за договором № 28-1501-14-00208 від 05.11.2014 та належним чином завірену копію Звіту з визначенням розміру матеріального збитку або письмову угоду, що коефіцієнт фізичного зносу буде розраховано представником відповідача та враховано при розрахунку суми відшкодування, оскільки строк експлуатації автомобіля «SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ, перевищує 7 років.

Позивач листом № 11/12154 від 16.07.2015 надіслав витребувану відповідачем довідку та повідомив, що авто товарознавче дослідження пошкодженого в ДТП автомобіля не проводилось, тому просив здійснити виплату відшкодування по заяві № 11/11733 від 22.05.2015.

04.08.2015 відповідач перерахував на рахунок позивачу страхове відшкодування у розмірі 22 581,10 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідна виплата була здійснена виходячи з того, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля страхувальника позивача склав 0,67 та не був врахований при виплаті відшкодування по рахунку від 13.03.2015.

З вказаних підстав відповідач заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як наголосив Вищий господарський суд України в постановах від 04.12.2012 у справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 у справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону України "Про страхування" не містять положень, які б зобов'язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи (дослідження), проведеної оцінювачем чи суб'єктом оціночної діяльності, та на підставі лише звіту про оцінку КТЗ. Натомість положеннями статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відносини позивача і його страхувальника, що склались на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу, є добровільним страхуванням, яке відповідно до ст. 6 Закону здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Зазначена правова позиція також відображена в постанові Вищого господарського суду України від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, в якій наголошується на тому, що Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Матеріалами справи, а саме: Рахунками ДП «Автотрейдінг-Одеса» № АС-0003398 від 13.03.2015, актом виконаних робіт № АТО15001810 від 25.03.2015 підтверджується, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «SuzukiLiana» реєстраційний номер ВН 2321 АХ, склала 38 023,42 грн.

Водночас, як наголошує на тому Верховний суд України у своїй Постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15 при розгляді справ даної категорії, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2011 у справі № 42/92.

Як зазначається позивачем в позовній заяві, на підставі страхових актів № ПСКА-5016 від 19.03.2015, № ПСКА-5016/1 від 25.03.2015 та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 35 063,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які міститься в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вищевказаного розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу/

Крім того, відповідач був не позбавлений права промести власне авто товарознавче дослідження з урахуванням зносу та надати його результати.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Здійснити заміну неналежного відповідача - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Княжа" на належного - приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

2. Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Українська страхова група" задовольнити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул.Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, вул.Федорова, 32-А, ідентифікаційний код 30859524) 12 482 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн.32коп., а також 1218(одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.00 коп. судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення 02.11.2015