РІШЕННЯ

26 жовтня 2015 року Справа № 913/748/15

Провадження №3пн/913/748/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ ЛУБРІКАНТС Україна», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ», м. Луганськ

про стягнення 11 383 511 грн. 50 коп.

Суддя Секірський А.В.

Секретар судового засідання Краєвська К.П.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № ВД-424 від 16.09.2015;

від відповідача ОСОБА_2, директор згідно із довідкою АА №858389 від 17.04.2013,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ ЛУБРІКАНТС Україна» (далі Позивач) заявлено вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» (далі Відповідач) про повернення переданих на зберігання нафтопродуктів або відшкодування збитків у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

В судовому засіданні 21.09.2015 представником позивача подано заяву, в якій він чітко визначив позовні вимоги, а саме позивач просить стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

Вказану заяву представником позивача подано до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.09.2015 судом прийнято вказану заяву до розгляду як зміну предмету позову.

Таким чином, предметом позову є стягнення збитків у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір від 02.01.2013 №13/28, а в подальшому договір від 02.01.2014 №14/3 зберігання нафтопродуктів. За умовами даних договорів позивач передає, а відповідач приймає та зобовязується зберегти і повернути в цілості на першу вимогу (протягом одного робочого дня) підприємству нафтопродукти, що є власністю підприємства. За даними останнього звіту на зберіганні відповідача знаходилось 508,650 тон нафтопродуктів. Оскільки на вимогу позивача відповідач не повернув нафтопродукти, позивач на підставі п. 5.1 договору звернувся до господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення збитків у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив від 15.09.2015 (а.с.72-77) в якому послався на наступне.

Виконання зобовязання за договорами зберігання нафтопродуктів №14/3 від 02.01.2014 та №13/28 від 02.01.2013 стало неможливим з причин початку АТО та скоєння злочину на території розташування бази, де зберігались нафтопродукти, ввірені відповідачу. Даний факт підтверджує лист СБУ №63/28/1159 від 11.09.2015.

Через форс-мажорні обставини, а саме ведення військових дій на території Станично-Луганського району та загрози життю та здоровю співробітників відповідач був змушений наказом директора №1 від 14.07.2014 тимчасово призупинити свою фінансово-господарську діяльність на території нафтобази та охорону нафтобази розташованою за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул. Вокзальна,10.

Озброєнні протистояння на Сході України призвели до того, що Указом Президента від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття зазначеного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції (АТО). За інформацією ОСОБА_3 безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України, прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Відповідач вважає, що ситуація, яка склалась на сході України, в тому числі в Луганській області знаходиться поза контролем обох сторін договору та має надзвичайний характер. Обидві сторони при укладенні договору зберігання нафтопродуктів не могли передбачити наставання на території нафтобази бойових дій та їх наслідків. Відповідач через ведення військових дій на території Станично-Луганського району Луганської області та загрози життю та здоровю співробітників відповідача не міг виконувати зобовязання, передбачені договором щодо охорони нафтобази, що призвело до її розкрадання невідомими особами. За фактом крадіжки нафтопродуктів порушено кримінальне провадження №0000507 від 09.07.2015.

У звязку з припиненням роботи нафтобази відповідачем був опломбований товарний склад та ємності з наливними маслами із зазначенням дати опломбування, що підтверджується наказом дирекції №2 від 14.07.2014. Тобто заходи щодо належного зберігання нафтопродуктів відповідачем було вжито.

Таким чином, відповідач зазначає, що неможливість виконання зобовязань за договором виникла не з його вини у формі як умислу так і у формі необережності і він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання (припинивши фінансово-господарську роботу нафтобази та зберіг життя співробітників, опломбував товарний склад та ємності з наливними мастилами, попередив позивача про неможливість виконання взятих на себе зобовязань за договором).

У судовому засіданні 26.10.2015 відповідачем надано суду копії сертифікатів Торгово-промислової палати №5311 від 21.10.2015 та №5310 від 21.10.2015 про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідні копії сертифікатів судом долучено до матеріалів справи.

Дослідивши фактичні обставини справи, надані матеріали, вислухавши присутніх в судових засіданнях представників позивача та відповідача суд встановив такі обставини.

Між сторонами було укладено договір від 02.01.2013 №13/28 (далі договір 1), а в подальшому договір від 02.01.2014 №14/3 (далі договір 2) зберігання нафтопродуктів. Відповідно до п.1.1 яких позивач передає, а відповідач приймає та зобовязується зберегти і повернути в цілості на першу вимогу (протягом одного робочого дня) підприємству нафтопродукти, що є власністю підприємства (а.с. 14-23).

На підставі п.п. 2.1-2.3 договорів передача нафтопродуктів від поклажодавця на зберігання зберігачу по кількості та якості здійснюється згідно транспортним документам та сертифікатам якості з обовязковим складанням та підписанням сторонами актів приймання-передачі. Фактичний обєм зберігання нафтопродуктів підтверджується актом виконаних послуг.

Акти приймання-передачі складаються сторонами на кожну партію після сумісного проведення дій по розвантаженню та лабораторному аналізу отриманих нафтопродуктів не пізніше двох днів з моменту їх надходження.

Акти приймання-передачі нафтопродуктів є невідємною частиною цього договору.

На підставі умов договору сторонами було складено та підписано відповідні акти приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у лютому 2013 року у кількості 235,489 тн. (а.с. 52);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у березні 2013 року у кількості 177,528 тн. (а.с. 53);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у липні 2013 року у кількості 118,401 тн. (а.с. 54);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у серпні 2013 року у кількості 175,851 тн. (а.с. 55);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у жовтні 2013 року у кількості 294,653 тн. (а.с. 56);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у листопаді 2013 року у кількості 176,371 тн. (а.с. 57);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у грудні 2013 року у кількості 58,390 тн. (а.с. 58);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у січні 2014 року у кількості 116,961 тн. (а.с. 59);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у лютому 2014 року у кількості 117,109 тн. (а.с. 60);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у березні 2014 року у кількості 116,355 тн. (а.с. 61);

- акт приймання-передачі товару та виконаних робіт у квітні 2014 року у кількості 175,757 тн. (а.с. 62);

Сторонами також було складено та підписано акти приймання нафтопродуктів за кількістю (а.с. 27-31; 33-35; 37; 39-40; 42-43; 45-46; 48-50;).

Відповідно до п.3.4-3.6 договорів облік нафтопродуктів, переданих на зберігання, здійснюється в кількісному вираженні за видами нафтопродуктів і по партіях, залежно від черговості передачі на зберігання. Щомісяця, в термін до 5-го числа місяця, наступного за звітним, сторони спільно проводять інвентаризацію фактичної наявності нафтопродуктів, що знаходяться на зберіганні та виданих (відвантажених) у звітному місяці. Результати інвентаризації та звірки облікових даних оформляються відповідним актом.

На виконання умов договорів сторонами складались відповідні звіти по зберіганню (а.с. 25-26; 32; 36; 38; 41; 44; 47; 51).

За даними останнього звіту зі зберігання підписаного між позивачем та відповідачем від 31 жовтня 2014 року на зберіганні знаходилось 508,650 тн. товару.

Згідно з п.п. 4.2.5 та 4.2.6 договорів зберігач зобовязаний після закінчення терміну дії цього договору або за письмовою вимогою, повернути підприємству обсяг нафтопродуктів, рівний обліковими даними, вказаними у відповідному акті після інвентаризації та звірки облікових даних залишків обсягів на момент витребування підприємством нафтопродуктів; нести відповідальність, обумовлену цим договором та після закінчення терміну дії цього договору до моменту фактичної повної видачі (відвантаження) нафтопродуктів підприємству.

Відповідно до п. 9.1 договору, договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами, та діє протягом одного року з моменту фактичної передачі першої партії нафтопродуктів зберігачу.

Зберігач зобовязаний після закінчення строку дії цього договору або за письмовою вимогою, повернути поклажодавцю обєм нафтопродуктів, який відповідає обліковим даним зазначеним у відповідному акті після інвентаризації та звірки облікових даних залишків обємів на момент витребування поклажедавцем нафтопродуктів (п. 4.2.6 договорів).

Згідно п. 5.3.1 договору від 02.01.2014 №14/3 зберігач несе відповідальність у разі допущення втрати або нестачі нафтопродуктів для підприємства у вигляді компенсації вартості у подвійному розмірі вартості нафтопродуктів за обліковою вартістю, вказаною в актах прийому-передачі нафтопродуктів на зберігання.

Враховуючи те, що відповідач не повернув у визначені договором строки нафтопродукти, позивач з урахуванням приписів п. 5.3.1 договору звернувся до господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення збитків у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

Відповідачем додано до матеріалів справи лист СБУ №63/28/1159 від 11.09.2015 про те, що з 28.04.2014 по 24.08.2014 територія с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області знаходилась під контролем незаконних збройних формувань. З 24.08.2014 по теперішній час, зазначений населений пункт знаходиться на лінії зіткнення та проведення бойових дій (а.с. 104).

Наказом №1 від 14.07.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» зупинило з 15.07.2014 фінансово-господарську діяльність на території нафтобази за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул. Вокзальна, 10 (а.с. 105).

Як зазначає відповідач, через ведення військових дій на території Станично-Луганського району Луганської області та загрози життю та здоровю співробітників, відповідач не міг виконувати зобовязання, передбачені договором щодо охорони нафтобази, що призвело до її розкрадання невідомими особами. За фактом крадіжки нафтопродуктів порушено кримінальне провадження №0000507 від 09.07.2015 (а.с. 106). На даний час рішення по кримінальному провадженню не прийнято про що свідчать листи Станично-Луганського РВ ГУМВС України у Луганській області (а.с. 107-108).

Відповідно до наказу №2 від 14.07.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» провело опломбування товарного складу та ємностей з наливними оливами (а.с. 109).

14.07.2014 відповідачем було підготовлено наказ №1-п, відповідно до якого, було прийнято рішення повідомити всіх контрагентів всіма можливими способами і засобами звязку про неможливість виконання договірних зобовязань належним чином у звязку з бойовими діями на території Луганської області і необхідністю зупинки договірних відносин та договірних зобовязань по договорам (а.с. 111).

Листом №1431 від 14.07.2014 відповідач повідомив позивача про ведення військових дій на території Станично-Луганського району Луганської області та про призупинення фінансово-господарської діяльності на території нафтобази (а.с. 110).

У судовому засіданні 26.10.2015 відповідачем надано суду засвідчені копії сертифікатів Торгово-промислової палати №5311 від 21.10.2015 та №5310 від 21.10.2015 про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи учасників судового процесу та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ч.1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Приписами ст. 949 Цивільного кодексу України визначено обовязок зберігача повернути річ.

Статтею 951 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, є окремим випадком застосування загального принципу цивільного права ( ч.1 ст.22 ЦК України), за яким особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання однією із сторін своїх зобовязань по цьому договору, винувата сторона відшкодовує потерпілій стороні всі виниклі у звязку з цим збитки або понесені витрати на підставі відповідних документів, підтверджуючих факт понесених витрат або виниклих збитків та їх зв'язок з невиконанням своїх зобовязань винуватою стороною.

Пунктом 5.3.1 договору від 02.01.2014 №14/3 сторони визначили, що зберігач несе відповідальність у разі допущення втрати або нестачі нафтопродуктів для підприємства у вигляді компенсації вартості у подвійному розмірі вартості нафтопродуктів за обліковою вартістю, вказаною в актах прийому-передачі нафтопродуктів на зберігання.

Враховуючи те, що відповідач не повернув у визначені договором строки нафтопродукти, позивач з урахуванням приписів п. 5.3.1 договору звернувся до господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення збитків у подвійному розмірі вартості переданих на зберігання нафтопродуктів у сумі 11 383 511,50 грн.

Проте, суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факт проведення антитерористичної операції на території с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області будь-яких сумнівів не викликає, оскільки він неодноразово висвітлювався в засобах масової інформації, у повідомленнях Ради національної безпеки та оборони України.

Так, зокрема, проведення антитерористичної операції на території с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області вбачається з Указів Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та від 14.11.2014 № 875/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях .

Судом встановлено, що відповідач через ведення військових дій на території Станично-Луганського району Луганської області та загрози життю та здоровю співробітників відповідача не міг виконувати зобовязання, передбачені договором щодо охорони нафтобази, що призвело до її розкрадання невідомими особами.

За фактом крадіжки нафтопродуктів з нафтобази за адресою: Луганська область, Станично-Луганській район, с. Вільхове, вул. Вокзальна, 10 порушено кримінальне провадження №0000507 від 09.07.2015, за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Таким чином, відповідач не допустив з особистої халатності та умислу порчі, втрати або нестачі нафтопродуктів і свої зобовязання за договором виконував належним чином до тих пір, поки не виникла обставина, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено склад цивільного правопорушення відповідачем за спірними правовідносинами.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.п. 7.1-7.2 договорів сторони звільняються від відповідальності повністю або частково, за виключенням зобовязань, якщо доведуть, що умови цього договору порушені внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор). До таких обставин сторони відносять стихійне лихо, військові дії, пожежа, аварії, повені, страйки, посягання на майно з боку третіх осіб, при умові порушення кримінальної справи, матеріали якого підтверджують, що сторона потерпіла від злочину, громадські заворушення, обмеження прийняті органами державної влади та виконання, зміни законодавства, при яких неможливо продовження договору у даному виді, дії державних перевіряючих органів при перевірці діяльності однієї із сторін або інші обставини які знаходяться поза контролем сторін.

Пунктом 7.3 договору сторони передбачили, що кожна із сторін зобовязана протягом 5 календарних днів в письмовому виді проінформувати іншу сторону про настання такого роду обставин або подій, приклавши письмове підтвердження Торгово-промислової палати України. Порушення цього строку позбавляє права винуватої сторони посилатися на обставини непереборної сили.

Листом №1431 від 14.07.2014 відповідач повідомив позивача про ведення військових дій на території Станично-Луганського району Луганської області та про призупинення фінансово-господарської діяльності на території нафтобази.

Таким чином, відповідач виконав умови п. 7.3 договору повідомивши позивача про настання обставин непереборної сили.

У судовому засіданні 26.10.2015 відповідачем надано суду засвідчені копії сертифікатів Торгово-промислової палати №5311 від 21.10.2015 та №5310 від 21.10.2015 про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Із змісту сертифіката №5311 від 21.10.2015 вбачається, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Луганської області, Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ», щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено з 15 липня 2014 року: передбачених п.1.1, п.1.2, п.2.7, п.2.10, п.3.1, п.3.5, п.4.2.1, п.4.2.2, п.4.2.3, п.4.2.5, п.4.2.6, п.4.2.7, п.5.3 договору щодо зберігання наступних нафтопродуктів: олива И-40А у кількості 5578,00 кг, олива КС-19п у кількості 57694,00 кг, олива М10Г2к у кількості 88074,00 кг, олива М14 В2 у кількості 34070,00 кг, олива ТП-22с у кількості 59225,00 кг за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул.. Вокзальна, 10, за договором №14/3 зберігання нафтопродуктів, укладеного 02.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ ЛУБРІКАНТС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» відповідно до:

- Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»;

- ОСОБА_3 Безпеки України від 11.09.2015 №63/28/1159 щодо не підконтрольності території с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області в період з 28.04.2014 по 24.08.2014 українській владі;

- Наказу ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» від 14.07.2014 №1 про зупинку фінансово-господарської діяльності на території нафтобази, розташованої за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул. Вокзальна,10, з 15.07.2014;

- Інформації Антитерористичного центру при ОСОБА_3 безпеки України за якою станом на поточну дату заходи щодо проведення АТО тривають, які унеможливили їх виконання в зазначений термін.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 15 липня 2014 року;

- дата закінчення: 24 серпня 2014 року.

Із змісту сертифіката №5310 від 21.10.2015 вбачається, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Луганської області, Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ», щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено з 15 липня 2014 року: передбачених п.1.1, п.1.2, п.2.7, п.2.10, п.3.1, п.3.5, п.4.2.1, п.4.2.2, п.4.2.3, п.4.2.5, п.4.2.6, п.4.2.7, п.5.3 договору щодо зберігання наступних нафтопродуктів: олива И-50А у кількості 25000,00 кг, олива КС-19п у кількості 45607,00 кг, олива М10Г2к у кількості 58842,00 кг, олива М10ДМ у кількості 58390,00 кг, олива ТП-22с у кількості 59170,00 кг,олива ТЕП-15 у кількості 17000,00 кг за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул.. Вокзальна, 10, за договором №13/28 зберігання нафтопродуктів, укладеного 02.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛУКОЙЛ ЛУБРІКАНТС Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» відповідно до:

- Указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»;

- ОСОБА_3 Безпеки України від 11.09.2015 №63/28/1159 щодо не підконтрольності території с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області в період з 28.04.2014 по 24.08.2014 українській владі;

- Наказу ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЛУГАНСЬК ОЙЛ» від 14.07.2014 №1 про зупинку фінансово-господарської діяльності на території нафтобази, розташованої за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Вільхове, вул. Вокзальна,10, з 15.07.2014;

- Інформації Антитерористичного центру при ОСОБА_3 безпеки України за якою станом на поточну дату заходи щодо проведення АТО тривають, які унеможливили їх виконання в зазначений термін.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 15 липня 2014 року;

- дата закінчення: 24 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання за договорами від 02.01.2013 №13/28 та від 02.01.2014 №14/3 зберігання нафтопродуктів у звязку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що підтверджується сертифікатами Торгово-промислової палати №5311 від 21.10.2015 та №5310 від 21.10.2015.

Із врахуванням викладеного вище позовні вимоги не підтверджені матеріалами справи, не відповідають фактичним обставинам, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі з віднесенням судових витрат на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.10.2015

Суддя А.В. Секірський