РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015Справа №910/24519/15

За позовомДержавного підприємства «Висоцьке лісове господарство»
доМіністерства оборони України
простягнення 35175 грн. 53 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Петруля О.В. - представник за довіреністю № 645 від 05.10.2015

від відповідача: Дягель І.І. - представник за довіреністю № 220/377/д від 21.05.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.09.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Висоцьке лісове господарство» з вимогами до Міністерства оборони України про стягнення 35175 грн. 53 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 343/3/106 про закупівлю товарів за державні кошти від 22.12.2014 не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 35175 грн. 53 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2015 порушено провадження у справі № 910/24519/15; розгляд справи призначено на 09.10.2015.

07.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що фінансові зобов'язання відповідача у розмірі 35175 грн. 53 коп. не були вчасно зареєстровані в органах казначейської служби, а на 2015 рік не заплановано виділення коштів на закупівлю товару з резервного фонду Державного бюджету України.

У судовому засіданні 09.10.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.10.2015

У судовому засіданні 19.10.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.10.2015 надав усні пояснення по суті спору; проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 19.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2014 між Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством «Висоцьке лісове господарство» (постачальник) укладено Договір № 343/3/106 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір № 343/3/106), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується до 20.12.2014 поставити замовнику деревину необроблену (02.20.1) 11 лотів, а саме лот 3 лісоматеріали круглі типу «Стойка» 57,99 куб.м., в асортименті, кількості та за цінами, зазначені в Специфікації постачання товарів, що додається до Договору (Додаток № 1), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Специфікацією до Договору № 343/3/106 (Додаток № 1) сторони погодили найменування товару, його кількість, загальну вартість та строки поставки.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 343/3/106 найменування товару - деревина необроблена (02.20.1) 11 лотів, а саме лот 3 лісоматеріали круглі типу «Стойка» 57,99 куб.м.; лісоматеріали круглі типу «Стойка» діаметром 8-12 см; лісоматеріали круглі типу «Стойка» діаметром 14-18 см. Кількість товарів визначено в Специфікації.

Згідно з п. 3.1 Договору № 343/3/106 ціна за одиницю товару визначається відповідно до Специфікації даного Договору. Вартість товару становить 35175 грн. 53 коп., в тому числі ПДВ 5862 грн. 59 коп. Оплата здійснюється за рахунок коштів, виділених за КПКВ 2101710, КЕКВ 2210, стаття 1127.

Згідно з п. 4.2 Договору № 343/3/106 до рахунку-фактури постачальником додаються видаткові накладні на постачання товару; акти приймання-передавання товару (Додаток № 2 до Договору).

Постачання товарів здійснюється постачальником до 20.12.2014 (п. 5.1 Договору № 343/3/106).

Відповідно до п. 5.7 Договору № 343/3/106 приймання товарів за кількістю та якістю проводиться представником замовника від постачальника та оформлюється актом приймання-передавання продукції, який складає вантажоодержувач.

Пунктом 5.11 Договору № 343/3/106 сторони погодили застосувати вимоги, передбачені ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, на відносини між сторонами, які виникли до моменту укладення цього Договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 343/3/106 він набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 31.12.2014, а з питань розрахунків - до виконання сторонами зобов'язань по даному Договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, суд вважає правомірним встановлення сторонами у пункті 5.11 Договору № 343/3/106, що на відносини між ними, які виникли до укладення Договору № 343/3/106, застосовуються умови вказаного договору.

Згідно з п. 4.2 Договору № 343/3/106 до рахунку-фактури постачальником додаються видаткові накладні на постачання товару; акти приймання-передавання товару (Додаток № 2 до Договору).

Судом встановлено, що 10.12.2014 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами товар, а саме лісоматеріали круглі типу «Стойка» діаметром 8-12 см об'ємом 33,09 куб.м.; лісоматеріали круглі типу «Стойка» діаметром 14-18 см об'ємом 24,90 куб.м., загальною вартістю 35175 грн. 53 коп., що підтверджується накладною № 59 від 10.12.2014 на суму 35175 грн. 53 коп. (із підписами уповноважених представників сторін та відтисками печатки), довіреністю № 190 від 24.12.2014 на отримання матеріальних цінностей, актом приймання-передавання товару на суму 35175 грн. 53 коп. (із проставленням дати отримання товару відповідачем - 10.12.2014), який підписаний та скріплений печатками уповноваженими представниками сторін (копії вказаних документів знаходяться в матеріалах справи); а також позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку № 132 від 10.12.2014 на суму 35175 грн. 53 коп.

З урахуванням положень п. 5.11 Договору № 343/3/106, суд дійшов висновку, що на поставку товару, здійснену 10.12.2014, поширюються умови Договору № 343/3/106.

Відповідно до п. 5.9 Договору № 343/3/106 датою виконання зобов'язання по постачанню товарів є дата підписання вантажоодержувачем актів приймання-передавання продукції.

Зважаючи на те, що в акті приймання-передавання товару зазначено, що товар прийнято відповідачем 10.12.2014, суд дійшов висновку, що позивач виконав свій обов'язок з поставки узгодженого між сторонами товару 10.12.2014.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 343/3/106 розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку-фактури (2 примірники) протягом 20 банківських днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків. Замовник бере на себе зобов'язання щодо оплати товарів лише за умови наявності відповідних видатків державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи, що товар був поставлений позивачем 10.12.2015, суд дійшов висновку, що свій обов'язок з оплати товару відповідач повинен був виконати у строк до 14.01.2015 (включно).

Разом з тим, суд зазначає, що умова Договору № 343/3/106, викладена у п. 4.1, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Однак, суд наголошує на тому, що вказівка у договорі, що відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не може бути відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки відкладальною є та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та, яка обумовлює настання чи зміну і прав і обов'язків, при чому для обох сторін правочину, тобто сторони в момент укладення договору можуть визначити обставину, у випадку настання якої виникне зобов'язання між сторонами, тобто права і обов'язки у обох сторін.

Таким чином, відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина; при цьому сторони не можуть впливати на настання такої обставини. Водночас, надходження бюджетних коштів на рахунки відповідача може залежати від його дій самого відповідача, які здійснюються ним відповідно до бюджетного законодавства.

Обумовлення сторонами виникнення між ними певного господарсько-правового зобов'язання настанням певної обставини може здійснюватись саме на етапі укладення договору, тобто сторони визначають, що при умові настання погодженої умови між сторонами виникнуть відповідні правовідносини за договором. Однак, настання такої умови впливає на настання прав і обов'язків у обох сторін договору. Водночас, обумовлення сторонами настання обов'язку з оплати товару з виникненням певної відкладальної обставини вже після здійснення поставки такого товару - суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Так, бюджетні кошти в необхідному розмірі можуть взагалі не надійти на рахунок покупця, а отже обов'язок з оплати може ніколи не наступити.

Крім того, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

07.10.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що фінансові зобов'язання відповідача у розмірі 35175 грн. 53 коп. не були вчасно зареєстровані в органах казначейської служби, а на 2015 рік не заплановано виділення коштів на закупівлю товару з резервного фонду Державного бюджету України.

Втім, суд зазначає, що обставини, про які зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, так само як і факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленої та прийнятої продукції, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов'язання.

Крім того, позивачем до позовної заяви долучено копію відповіді відповідача на претензію (вих. № 343/1/4164 від 26.06.2015), в якій відповідач не заперечує проти заборгованості перед позивачем у розмірі 35175 грн. 53 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Міністерства оборони України у розмірі 35175 грн. 53 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 35175 грн. 53 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Висоцьке лісове господарство» до Міністерства оборони України про стягнення 35175 грн. 53 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Державного підприємства «Висоцьке лісове господарство» (34111, Рівненська обл., Дубровицький р-н, с. Висоцьк, вул. Містечкова, буд. 31; ідентифікаційний код: 00992740) грошові кошти у розмірі 35175 (тридцять п'ять тисяч сто сімдесят п'ять) грн. 53 коп. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.10.2015

Суддя І.М. Отрош