ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2015 Справа № 905/1775/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання Мазурік М.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський банк розвитку, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк

про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. у розмірі 7 684 903,63 доларів США

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-за дов. №54 від 31.03.2015р;

від відповідача: не зявився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті 19.10.2015р. з 11.02 год. по 11.04 год.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Всеукраїнський банк розвитку, м. Київ звернулося до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. у розмірі 7 684 903,63 доларів США.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р.

Ухвалою суду від 31.08.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 905/1775/15.

Враховуючи часткове невиконання сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі та ненадання витребуваних документів у повному обсязі згідно зі ст. 77 ГПК України судове засідання відкладалось.

Представник позивача у судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги, проте зазначив про технічну помилку в тексті позовної заяви в частині заборгованості за відсотками.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час, дату, та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника на повідомленні про відкладення розгляду справи від 29.09.2015р.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Перед початком розгляду справи по суті сторін було ознайомлено з правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Всеукраїнський банк розвитку (далі банк або позивач) та Державним підприємством Донецька залізниця (далі позичальник або відповідач) був укладений кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 (далі договір).

Відповідно до п 1.1. договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, (надалі кредит) на умовах, передбачених цим договором. Кредит надається на наступних суттєвих умовах (п.п. 1.1.1, 1.1.3, 1.1.4, 1.3 договору):

- банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 6 690 965,85 доларів США;

- термін користування кредитом до 06.11.2016р.;

- процентна ставка за користування кредитом: 10,5%.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

Згідно з п. 2.4. (в редакції додаткової угоди №1 від 06.10.2014р. до кредитного договору №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р.) договору період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. В жовтні 2014р. період сплати відсотків: з 1-го по 25 жовтня 2014р. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

З пункту 4.2.1 вбачається, що позичальник зобовязується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.3 договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (п. 7.1 договору).

Кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. та додаткова угода №1 від 06.10.2014р. до кредитного договору №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Дослідивши кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаних правочинів. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обовязковими для виконання сторонами.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 690 965,85 доларів США що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особливому рахунку № 6197, відкритому ПАТ «ВБР» для обліку заборгованості позичальника за кредитом. За змістом ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність бухгалтерській облік та його відображення у відповідних регістрах обліку є належними доказами, які підтверджують проведення господарської операції. Таким чином, суд вважає доведеним факт надання кредитних коштів відповідачеві в межах укладеного кредитного договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст.525,526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За змістом позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 56 069,14 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США. Проте, проаналізувавши надані до матеріалів справи виписки с особистих рахунків, на яких обліковується заборгованість за кредитом та відсотками за спірним кредитним договором, судом встановлено, що заборгованість за кредитом складає 6 960 956,85 доларів США, поточна заборгованість за процентами 54 066,68 доларів США, та прострочена заборгованість за процентами - 546 674,21 доларів США.

В судовому засіданні 19.10.2015 року представник позивача повідомив суд про те, що при підготовці позовної заяви була допущена технічна помилка у визначені заборгованості за поточними відсотками та , дійсно, зазначена заборгованість складає 54 066,68 грн.

Заборгованість по сплаті прострочених відсотків підтверджується випискою з особистого рахунку №3517, яка міститься в матеріалах справи. Заборгованість по сплаті поточних відсотків підтверджується випискою з особистого рахунку №8678, яка міститься в матеріалах справи.

У відповідності до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Таким чином, суд приймає зазначені документи як належні докази, якими підтверджується спірна заборгованість в обсязі, підтриманому представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобовязань у відносинах субєктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Позивач заявив до стягнення пеню на за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 121 194, 43 доларів США.

Суд відмовляє з огляду на наступне. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93. Проте, зі змісту ст. 5 Декрету використовувати іноземну валюту як засіб платежу на території України можливо за наявністю відповідної ліцензії. Позивачем на вимогу суду до матеріалів справи надано Генеральну ліцензію на на здійснення валютних операцій № 253 від 18.11.2011 року та додаток до неї. Зі змісту додатку не вбачається право Позивача на отримання штрафних санкцій в іноземній валюті. Доказів наявності відповідної ліцензії у відповідачів суду не надано.

Крім зазначеного, згідно ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань). Згідно п. 6.3 договору сторони встановили, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Таким чином, розмір пені встановлений сторонами спірних відношень та законодавчо визначений максимальний розмір пені пов'язані із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. При вирішенні зазначеного питання суд, в порядку ст. 82 ГПК України, застосовує висновки Верховний суд України, викладені у постанові по справі №3-29гс15 від 01.04.2015р.

До того, Вищий господарський суд України у Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 зазначив, що вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Як свідчить розрахунок пені, доданий до матеріалів справи, позивач, здійснив нарахування пені без застосування курсу іноземної валюти до національної, що складався в кожний з днів прострочення зобовязання, що порушує принцип, визначений Верховним судом України в постанові від 1.04.2015 року та Постанові ВГСУ № 14.

За таких обставин суд відмовляє в задоволені вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. У відповідності до п. 2.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» виходячи саме з ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті.

Курєрська накладна №R0195520, якою було направлено позовну заяву №5928 від 28.08.2015р. з додатками на адресу суду, містить дату відправлення 28.08.2015р.

На підставі вищевикладеного суд розраховує суму позову, заявлену до стягнення в доларах США за курсом Національного банку України станом на 28.08.2015р., яка складає 2 131,7065грн. за 100 доларів США.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 611, 612, §2 Глави 71 Цивільного кодексу України, ст.4 Законом України Про судовий збір, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 9 Закону України „ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні , ст.ст.1, 4, 21-22, 28, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський банк розвитку, м. Київ до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. у розмірі 7 684 903,63 доларів США задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця (місто Донецьк, вулиця Артема, 68, 83000, ідентифікаційний код 01074957) на корить Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський банк розвитку (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, будинок 25, ) заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця (місто Донецьк, вулиця Артема, 68, 83000, ідентифікаційний код 01074957) на користь державного бюджету України ( отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харькова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в сумі 71 909,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 19.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 26.10.2015р.

Суддя П.В. Демідова