РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/22044/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Паламарчука Віталія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ"

про стягнення 59 295 637, 84 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Дешко В.О.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Паламарчука Віталія Віталійовича (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (далі-відповідач) про стягнення 59 295 637, 84 грн., у тому числі: 30 000 000, 00 грн. - заборгованість за кредитом, 3 496 000, 00 грн. - заборгованість за процентами, 431 154, 22 грн. - пеня за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753, 42 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905, 38 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273, 97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375, 31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 273 175, 54 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 4 500 000, 00 грн. - штраф за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000, 00 грн. - штраф за прострочення повернення кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.08.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.09.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

25.09.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що сторони, маючи один до одного зустрічні грошові вимоги у розмірі 60 000 000, 00 грн., строк виконання яких настав, дійшли згоди укласти 31.10.2014 угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою взаємні зустрічні зобов'язання сторін на суму 60 000 000, 00 грн. припинилися.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (далі - позичальник) укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1, умовами якого передбачено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 13,8 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 30 000 000, 00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 19.10.2015 на умовах, визначених даним договором

(п. 1.1.1. договору).

Кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів, здійснення статутної діяльності (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, видача траншів кредиту на цілі, визначені п. 1.2. даного договору проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку № 2062.5.104810.001 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату оплати.

Згідно п. 2.5. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в останній день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Пунктом 2.6. договору встановлено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щоквартально до 5 числа місяця, наступного кварталу, за який нараховані проценти, на рахунок № 2068.1.104810.001 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Умовами п. 4.2 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених даним договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.1., 2.4., 2.13.3, 3.2.5., 4.4., 5.4. даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 %, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період невиконання зобов'язань за даним договором.

У відповідності до п. 4.3. договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.17 даного договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 % від суми максимального ліміту кредиту, визначеного п.1.1.1 даного договору, за кожний випадок.

У разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2.- 3.3.17 даного договору, порушення позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, умов договорів, визначених п. 1.3. даного договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за даним договором дія договору припиняється (п. 4.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача згідно умов договору грошові кошти у розмірі 30 000 000, 00 грн., що підтверджується виписками по особовому рахунку за період з 20.10.2014 по 25.08.2015.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення наданих грошових коштів, зокрема погашення заборгованості за кредитом у розмірі 30 000 000, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 496 000, 00 грн. - заборгованості за процентами, 431 154, 22 грн. - пені за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753, 42 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905, 38 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273, 97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375, 31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 273 175, 54 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 4 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення повернення кредиту.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є кредитним договором.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, 30.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (далі - новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (далі - первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 30-10/14-1, умовами якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених в даному договорі, первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, що визначені у додатку № 1 до даного договору в повному обсязі або ж частково, а новий кредитор зобов'язується прийняти права вимоги та сплатити первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені даним договором.

Відповідно до п. 1.7. розділу «Визначення термінів» договору, права вимоги були набути первісним кредитором на підставі наступних договорів:

а) договору про відступлення права вимоги № 03-09/14 від 03.09.2014 у Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМА ФАКТОРИНГ»;

б) договору про відступлення права вимоги № 18-08/14 від 18.08.2014 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФК ФАКТОРИНГ», які в свою чергу набули права вимоги до боржників у Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" на підставі договору про відступлення права вимоги № 05.1-271ю/2013/2-1 від 27.12.2013 (ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ») та договору про відступлення права вимоги № 05.1-277ю/2013/2-1 від 30.12.2013 (ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ФК ФАКТОРИНГ»).

Згідно п. 3.1. договору, за домовленістю сторін загальна сума права вимоги, що відступається первісним кредитором за даним договором новому кредитору, яка включає в себе суму основного боргу, нарахованих процентів та комісії, становить 56 556 077, 28 грн., яка сплачується новим кредитором у термін до 31.10.2014.

Перехід права вимоги: право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання акту прийому-передачі документів, передбачених у п. 5.1.1. даного договору (п. 4.1. договору).

Пунктом п. 5.1.1 договору передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний протягом 3-х робочих днів з дня укладення даного договору передати новому кредитору оригінали документів, що підтверджують право вимоги до боржників: передача документації оформлюється актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною даного договору (додаток 2), підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Даний договір набуває чинності та всі права та обов'язки сторін за даним договором набувають повної юридичної сили в день його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (п. 8.1. договору).

30.10.2014 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" підписано акт приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги № 30-10/14-1 від 30.10.2014.

Разом з тим, 31.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (далі - сторона-1) та Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (далі - сторона-2) укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про наступне:

1.Сторона - 2 є боржником, а сторона - 1 є кредитором при виконанні грошового зобов'язання за договором про відступлення права вимоги № 30-10/14-1 від 30.10.2014.

2. Сторона - 2 є кредитором, а сторона - 1 є боржником при виконанні грошового зобов'язання за договорами про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014, а також договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-237ю/2014/2-1 від 20.10.2014.

3. сторони домовились про зарахування зустрічних однорідних зобов'язань (грошових вимог) за договорами, зазначеними в п.п. 1 і 2 даної угоди, у розмірі, вказаному в пункті 4 даної угоди;

4. Розмір зустрічних грошових вимог за договорами, указаними в п.п. 1 та 2 даної угоди, що підлягають зарахуванню, становить 60 000 000, 00 грн.

5. З моменту підписання даної угоди вищезазначені взаємні зустрічні зобов'язання сторін одна перед одною на суму 60 000 000, 00 грн. припиняються.

7. Дана угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності).

Так, відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 203 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання.

Згідно ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, з наведених вище приписів вбачається, що обов'язковою умовою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог є те, що строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, при цьому, п. 1.1.1. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014 встановлено, що кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 19.10.2015.

Водночас, угода про зарахуванням зустрічних однорідних вимог укладена сторонами 31.10.2014, таким чином, на момент укладення зазначеного правочину, строк виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014 є таким, що не настав.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 було віднесено Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно п.п. 16, 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 114 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 08.06.2015 по 07.09.2015 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення

Так, постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ».

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Паламарчука Віталія Віталійовича строком на 1 рік з 31 серпня 2015 р. до 31 серпня 2016 включно.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Таким чином, обов'язок і виключні повноваження щодо виявлення правочинів, які є нікчемними з підстав визнаних цим Законом, надані лише Уповноваженій особі Фонду протягом строку здійснення тимчасової адміністрації (у подальшому і ліквідації) банку.

Крім того, порядок вчинення Уповноваженою особою Фонду зазначених дій також чітко регламентований Законом і не підлягає застосуванню будь-яким іншим суб'єктом відповідних правовідносин, окрім Уповноваженої особи.

Пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 встановлено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Так, уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Отже, звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ", уповноваженою особою виявлено, що вказані правочини: договір про відступлення права вимоги № 30-10/14-1 від 31.10.2014 та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2014 є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахував на поточний рахунок відповідача грошові кошти згідно умов договору.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надані кошти в передбачені договором строки не повернув, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення основної заборгованості у розмірі 30 000 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 496 000, 00 грн. - заборгованості за процентами, 431 154, 22 грн. - пені за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753, 42 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905, 38 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273, 97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375, 31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 273 175, 54 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 4 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення повернення кредиту.

Приймаючи до уваги положення п. 1.1.1. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014, а також виходячи із наявної у матеріалах справи виписки з банківського рахунку Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", суд дійшов про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 3 496 000, 00 грн.

Разом з тим, пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених даним договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.1., 2.4., 2.13.3, 3.2.5., 4.4., 5.4. даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 %, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період невиконання зобов'язань за даним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що останній відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-236ю/2014/2-1 від 20.10.2014, з нього підлягають стягненню 431 154, 22 грн. - пені за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753, 42 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 905, 38 грн. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273, 97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375, 31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 273 175, 54 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 4 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення повернення кредиту, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 4.3. договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.17 даного договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 % від суми максимального ліміту кредиту, визначеного п.1.1.1 даного договору, за кожний випадок.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних, інфляційних втрат та штрафу і встановив, що позивачем допущено помилку у нарахуванні розміру інфляції за час прострочення по кредиту та штрафу за прострочення сплати процентів.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних від простроченої суми процентів у розмірі 30 905, 38 грн., 520 273, 97 грн. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375, 31 грн. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 209 225, 97 грн. - інфляції за час прострочення по кредиту, 1 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000, 00 грн. - штрафу за прострочення повернення кредиту, а тому вимоги в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (04073, м. Київ, вул. Ливарська, буд. 7, ідентифікаційний код - 38216288) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 52/58, ідентифікаційний код - 20057663) 30 000 000 (тридцять мільйонів) грн. 00 коп. - заборгованості, 3 496 000 (три мільйони чотириста дев'яносто шість тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості за процентами, 431 154 (чотириста тридцять одну тисячу сто п'ятдесят чотири) грн. 22 коп. - пені за прострочення повернення процентів за користування кредитом, 8 105 753 (вісім мільйонів сто п'ять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 42 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 30 905 (тридцять тисяч дев'ятсот п'ять) грн. 38 коп. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 520 273 (п'ятсот двадцять тисяч двісті сімдесят три) грн. 97 коп. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 438 375 (чотириста тридцять вісім тисяч триста сімдесят п'ять) грн. 31 коп. - інфляції за час прострочення по сплаті процентів, 10 209 225 (десять мільйонів двісті дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 97 коп. - інфляції за час прострочення по кредиту, 1 500 000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. - штрафу за прострочення по сплаті процентів, 1 500 000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. - штрафу за прострочення повернення кредиту.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "АКТИВ-ГАРАНТ" (04073, м. Київ, вул. Ливарська, буд. 7, ідентифікаційний код - 38216288) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 69 303 (шістдесят дев'ять тисяч триста три) грн. 78 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 27.10.2015.

Суддя Бондарчук В.В.