РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа № 910/21754/15

Суддя господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» про стягнення 38504,79 грн, за участю представників сторін:

від позивача: Дудник Н.М. (довіреність від 01.10.2015 № 262/03);

відповідача: Томін О.О. (довіреність від 02.01.2015 № 3),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з позовом до ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС», яким заявлено вимоги про стягнення з останнього 38504,79 грн, з яких: 24702,30 грн - основна заборгованість; 2470,023 грн - пеня; 560,26 грн - 3 % річних; 10772,00 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди офісного приміщення від 01.09.2012 № б/н, відповідачем не сплачено орендну плату за період з лютого 2014 року по липень 2015 року.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив з тих підстав, що позивачем з лютого 2014 року не виставляються рахунки на оплату орендної плати, як того вимагає положення п. 2.1.4 договору, а тому відповідач, керуючись п. 4.6 договору, припинив здійснення орендної плати.

Позивач, у свою чергу, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких заперечив проти доводів, наведених у відзиві, оскільки вважає, що відповідач не позбавлений можливості самостійно здійснити орендну оплату.

Також у судовому засіданні 21 жовтня 2015 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

В судовому засіданні 21 жовтня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін у даній справі, судом встановлено таке.

Між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», як орендодавцем, та ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС», як орендарем, укладено договір оренди офісного приміщення від 01.09.2012 № б/н (далі - договір).

З пункту 1.1 договору вбачається, що ним регулюються правовідносини пов'язані із передачею орендодавцем орендареві у строкове платне користування приміщень, що відповідають санітарно-технічним і протипожежним вимогам, по акту прийому-передачі (Додаток 1) для розташування офісу Чернігівського відділення страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» та структурних підрозділів, в тому числі і відокремлених.

Сторонами у даній справі також укладено до договору додаткову угоду від 01.08.2013 № 1 (далі - додаткова угода), якою внесено зміни до п. 1.2 та викладено його у такій редакції: «приміщення, що надається в оренду, загальною площею 11,79 кв.м (надалі - приміщення), знаходиться за адресою: 14000, м. Чернігів, вул. Святомиколаївська, 12-А».

Відповідно до п. 1.3 договору приміщення вважається фактично переданим орендареві з моменту підписання акта прийому-передачі сторонами та його скріплення печатками сторін.

Як передбачено п. 4.1 договору, всі види платежів, що повинні сплачуватись відповідно до договору, орендар сплачує орендодавцеві у формі безготівкових банківських розрахунків, шляхом перерахування відповідних сум грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Згідно з п.п. 2.1.4 договору орендодавець зобов'язується щомісячно не пізніше 5-го числа поточного місяця виставляти орендареві рахунки для оплати орендної плати.

Місячна орендна плата по договору станом на дату його підписання становить 1372,35 грн (п. 4.5 договору в редакції, викладеній у п. 2 додаткової угоди).

У відповідності до п. 4.6 договору орендна плата сплачується щомісяця, авансом, не пізніше 10-го числа поточного місяця на підставі виставлених орендодавцем рахунків. В разі порушення орендодавцем свого обов'язку, передбаченого п 2.1.4 договору, орендар звільняється від відповідальності за прострочення внесення орендної плати. У такому випадку рахунки підлягають оплаті впродовж 10-ти календарних днів з моменту їх надання орендодавцем.

За прострочення орендної плати орендар сплачує пеню від суми заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за колений день прострочення платежу, але не більше 10 % від суми заборгованості. (п. 7.3 договору).

Згідно з п. 6.1 договору (в редакції, викладеній у п. 3 додаткової угоди) договір вступає в силу з моменту підписання акту прийому-передачі і діє до 31 липня 2014 року.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренда), тому права і обов'язки сторін визначаються, зокрема, положеннями глави 58, 59 ЦК України та параграфу 5 глави 30 розділу VI Господарського кодексу України.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України). Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 759 ЦК України.

Так, як встановлено судом, позивачем передано, а відповідачем прийнято приміщення, що підтверджуються актом прийому-передачі приміщення від 01.09.2012, який є додатком № 1 до договору (засвідчена копія вказаного акту міститься в матеріалах справи).

Спір між сторонами даної справи виник в результаті, як зазначає позивач, порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором на протязі періоду часу з лютого 2014 року по лютий 2015 року, орендарем прострочено обов'язок зі сплати орендної плати на суму 24702,30 грн.

Зважаючи на викладені обставини, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної заборгованості по орендній платі, а також про застосування до відповідача штрафної санкції шляхом стягнення пені в сумі 2470,23 грн та відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто стягнути 3 % річних в сумі 560,26 грн та втрати від інфляції в сумі 10772,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з приписів наведених вище норм права, відповідач, як орендар, зобов'язаний здійснювати на користь позивача орендну плату щомісяця не пізніше десятого числа поточного місяця.

При цьому, суд відносно не виставлення позивачем відповідачеві рахунків на оплату орендної плати, зазначає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати орендну плату.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України і яка викладена у постанові від 29.09.2009 № 3-3902к09. Суд першої інстанції з такою позицією погоджується у повному обсязі та не вбачає підстав для використання права, наданого ч. 4 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України.

З приводу викладеного суд також зазначає таке. Пунктом 4.6 договору встановлено термін сплати орендарем орендної плати, у пункті п. 4.5 договору визначено розмір місячної орендної плати, а у пункті 10 зазначено поточний рахунок орендодавця, а тому відповідач, мав можливість виконати свій грошовий обов'язок належним чином за відсутності відповідного рахунку.

З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача, викладені у відзиві, судом відхиляються.

Так, належного доказу повернення відповідачем позивачеві орендованого приміщення у вигляді відповідного акту до настання спірного періоду сторонами у даній справі суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що станом на момент вирішення спору у даній справі приміщення фактично перебуває у користуванні відповідачем.

Суд відзначає, що належних доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачем орендної плати за договором за період користування з лютого 2014 року по лютий 2015 року на суму 24702,30 грн, матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідач, всупереч наведеним вище нормам права та умовам договору, орендну плату в термін, встановлений п. 4.6 договору, за фактичне користування приміщенням не здійснив.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу за договором в сумі 24702,30 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33, 36 ГПК України, не спростовано.

Крім того, як зазначалося вище, за порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та втрат від інфляції.

З приводу наведеного суд зазначає таке.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених правил, для застування до відповідача такої штрафної санкції як неустойка у вигляді пені та стягнення 3 % річних і втрат від інфляції повинно мати місце у правовідносинах сторін факт прострочення грошового зобов'язання і відповідний період, на протязі якого було допущене таке прострочення.

Так, за умовами, передбаченими п. 4.6 договору, у разі порушення орендодавцем свого обов'язку, передбаченого п 2.1.4. договору, орендар звільняється від відповідальності за прострочення внесення орендної плати. Суд відзначає, що доказів виконання орендодавцем умов, встановлених п. 2.1.4 договору, матеріали справи не містяться, а тому відповідач звільняється від відповідальності, тобто від сплати пені, 3 % річних і втрат від інфляції.

Таким чином, позов ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в частині стягнення з відповідача неустойки, процентів та індексу інфляції є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного вище, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 № 45 вирішено розпочати з 11 червня 2014 року процедуру ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». Рішенням Дирекції від 21.05.2015 № 103 вказану процедуру продовжено до 10 червня 2016 року, включно. З вказаних рішень вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» є Курений О.В.

Судом встановлено, що із позовом у даній справі звернувся представник, який діє на підставі довіреності від 06.07.2015 № 184/03, виданої вказаною уповноваженою особою Фонду, яка у розумінні п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (чинного, на момент подання позову у даній справі до суду) звільнена від сплати судового збору.

Зважаючи на викладене вище та приписи ч. 5 ст. 49 ГПК України, суд вважає за необхідне покласти судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру на відповідача, розмір якого складає 1172,09 грн. Вказана сума судового збору є пропорційною задоволеним позовним вимогам.

Наведене узгоджується з приписами підпунктів 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного, на момент подання позову у даній справі до суду) та роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, які викладені у п. 4.5 постанови від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 3; ідентифікаційний код 20344871, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41; ідентифікаційний код 19357489, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) основний борг в сумі 24702,30 (двадцять чотири тисячі сімсот дві) грн 30 коп.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 3; ідентифікаційний код 20344871) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 1172,09 (одна тисяча сто сімдесят дві) грн 09 коп. за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

4. В іншій частині позову відмовити повністю.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26 жовтня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань