ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р.Справа № 922/5400/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 6 379,18 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився;

представник відповідача - ОСОБА_1, довіреність №805 від 15.05.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 6 379,18 грн., в якості виплати страхового відшкодування, а також сплачений судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до генерального договору страхування транспортного засобу №GA.USB.052317 від 18.04.2012 р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 7 379,18 грн., внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою господарського суду від 23 вересня 2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08 жовтня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 08.10.2015 р. розгляд справи відкладався на 29.10.2015 р. у зв'язку з неявкою представника позивача по справі та необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

В призначене судове засідання представник позивача на з'явився, через канцелярію суду надав заяву (вх. №41181), в якій просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також на виконання вимог ухвали господарського суду від 08.10.2015 р. надав додаткові документи. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє заяву представника позивача та продовжує розгляд справи без його участі.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в позові повністю з посиланням на підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

18 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник) було укладено Генеральний договір страхування транспортного засобу №GA. USB. 052317 (надалі - Договір страхування), предметом якого є страхування автомобіля "Hyundai Elantra" (т. 1, а.с. 10-22).

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а до Страховика, в межах фактичних витрат (суми сплаченого страхового відшкодування), переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Строк дії договору встановлено з 18.04.2012 року до 10.04.2017 року.

18 жовтня 2013 року о 10 год. 33 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), а саме: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2101, державний номер 046-89ХК, рухаючись заднім ходом по вул. Довгілівська в районі будинку №7, в порушення вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України, не впевнився, що це буде безпечно та допустив наїзд на стоячий автомобіль "Hyundai elantra", державний номер НОМЕР_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було спричинено матеріальну шкоду.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.9. Правил дорожнього руху України, що підтверджується довідкою №9286673 про дорожньо-транспорту пригоду.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року по справі №642/9684/13-к визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу (т.1, а.с.34).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, який є винним у ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", поліс серії №АС/0017845 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1, а.с.115).

18 жовтня 2013 року Страхувальник автомобіля "Hyundai Еlantra", державний номер НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСОБА_1 КАСКО (т.1, а.с.25-30).

Згідно з рахунком-фактурою № від 21 жовтня 2013 р., складеним Дочірнім підприємством "Автотрейдінг-Харків", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai elantra", державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 8 303,68 грн.

У відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням умов Генерального договору страхування транспортного засобу №GA. USB. 052317 від 18.04.2012 р., позивач склав страховий акт №UA008/L03/01 від 31.10.2013 року, згідно з яким подію, яка сталася 18.10.2013 р., кваліфікував як страховий випадок за ризиком КАСКО Дорожньо-транспортна пригода та призначено до виплати страхове відшкодування в загальному розмірі 7 379,18 грн. на підставі рахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA008/L03/01 (т.1, а.с. 44-45).

На виконання вимог Договору №11/32 від 08 квітня 2011 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Замовник) та Дочірнім підприємством "Автотрейдінг-Харків" (Виконавець), позивач перерахував на рахунок Виконавця 200 000,00 грн., в якості ротаційного фонду, що підтверджується копією платіжного доручення №993 від 05 лютого 2013 року (т.1, а.с.46).

02 червня 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна", на підставі договору доручення №1 від 05.05.2009 р., звернувся до відповідача з заявою №98/2015-06/ИР про страхове відшкодування (т.1, а.с. 47), в якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 7 379,18 грн. на рахунок Позивача.

Відповідач листом №924 від 22 червня 2015 р. відмовило у виплаті страхового відшкодування на підставі п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки останній звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування більш ніж через один рік з моменту скоєння ДТП.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, на підставі приписів вказаних норм законодавства, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 2101, державний номер 046-89ХК, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ 2101, державний номер 046-89ХК, відшкодовується ним як власником даного транспортного засобу.

З наявного в матеріалах справи Полісу серії №АС/0017845 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як власника автомобіля ВАЗ 2101, державний номер 046-89ХК, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним Полісом №АС/0017845 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai Elantra", державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 8 303,68 грн. з ПДВ, а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми - 7 379,18 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АС/0017845 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 6 379,18 грн. (7 379,18 грн. (сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (франшиза) = 6 379,18 грн.).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Помилковими є і посилання Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на п.п. 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як на підставу для відмови у позові.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року в справі №910/9494/14.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 22, 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статтею 228 Господарського кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99 А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 40, ) суму в якості виплати страхового відшкодування в розмірі 6 379 (шість тисяч триста сімдесят дев'ять) грн. 18 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.11.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа №922/5400/15