РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/16318/15
За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-сервісне підприємство «Вербена»

Третя особа без самостійних вимог

на стороні позивача Департамент комунальної власності міста Києва

Про виселення та повернення нежитлового приміщення

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Семененко Л.М. - за дов.;

від відповідача: Сабов В.М. - за дов.;

від третьої особи: Коломієць В..С. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про:

- виселення відповідача з нежилого приміщення площею 367, 90 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана та про повернення вказаного нежилого приміщення Позивачу;

- передання Позивачу нежилих приміщень загальною площею 367, 90 кв. м., в т.ч. на І поверсі - 114, 10 кв. м., на ІІ поверсі - 253, 80 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив на позовну заяву через відділ загального діловодства господарського суду від 21.07.2015р.

Ухвалою суду від 08.09.2015р. судом було залучено до участі в розгляді справи №910/16318/15 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Департамент комунальної власності міста Києва (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10) на підставі ст. 27 ГПК України.

20.10.2015р. представник третьої особи в судовому засіданні надав суду письмові пояснення по справі, відповідно до яких повністю підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації виконавчого органу Київської міської ради від 10.120.2010р. №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» (зі змінами та доповненнями) нежилий будинок №22/10 на вул. Стальського загальною площею 367, 90 кв. м., що відноситься до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району у м. Києві та перебував на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, закріплений за КП «Київжитлоспецексплуатація» на праві повного господарського відання та переданий на баланс підприємства за актом приймання-передачі форми ОЗ-1 від 30.09.2011р.

На момент передачі на баланс підприємства, нежилі приміщення будинку загальною площею 367, 90 кв. м. фактично використовувало Акціонерне товариство закритого типу «ВЕРБЕНА», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-сервісне підприємство «ВЕРБЕНА», на підставі договору оренди від 28.03.1997р. №655, укладеного з попереднім орендодавцем, а саме Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду, терміном дії до 26.02.2007р.

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (надалі - Позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-сервісне підприємство «Вербена» (надалі - Відповідач) про виселення та повернення Відповідачем нежилого приміщення площею 367, 90 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана.

Позов обґрунтовано тим, що між Позивачем та Відповідачем відсутні договірні відносини щодо користування нежилим приміщенням площею 367, 90 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана, користування Відповідачем таким приміщенням є протиправним.

Однак, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з умовами Договору оренди нежилого приміщення №655 від 28.03.1997р. Відповідачу Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду було надано в оренду нежиле приміщення для виконання статутної діяльності за адресою: вул. Стальського, буд. 22/10 площею 367, 9 кв. м.

За розпорядженням Київської міської державної адміністрації виконавчого органу Київської міської ради від 10.120.2010р. №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» (зі змінами та доповненнями) нежилий будинок №22/10 на вул. Стальського загальною площею 367, 90 кв. м., що відноситься до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району у м. Києві та перебував на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, закріплений за Позивачем на праві повного господарського відання та переданий на баланс підприємства за актом приймання-передачі форми ОЗ-1 від 30.09.2011р.

Частиною 1 статті 770 ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

За нормами ст. 770 ЦК України до Позивача, як до нового орендодавця, перейшли всі права та обов'язки, пов'язані, з укладеним Договором №655 оренди нежилого приміщення від 28.03.1997р. (надалі - Договору) між Відповідачем та попереднім орендодавцем - Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду.

За умовами Договору, а саме п. 4.11. Договору, строк дії договору встановлений з 28.03.1997р. до 26.02.2007р., тобто Договір укладений строком на 10 (десять років).

Судом встановлено, що до закінчення терміну дії Договору, Відповідач звертався до адміністрації Дніпровського району міста Києва з проханням про продовження строку дії спірного Договору. Оскільки відповіді Відповідач не отримав, він продовжував використовувати спірне приміщення, заперечення щодо користування нежилим приміщенням протягом одного місяця від наймодавця Відповідачу не надходили.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 Цивільного кодексу України, статтею 284 Господарського кодексу України, статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття кореспондується з частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України, якою передбачено, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 встановлено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Судом встановлено, що від Орендодавця Відповідачу не надходили заперечення протягом одного місяця після закінчення строку дії договору щодо користування спірним приміщенням, тому за нормами чинного законодавства Договір №655 оренди нежилого приміщення від 28.03.1997р. є поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, тобто на 10 років та є обов'язковим для виконання, як Позивачем, так і Відповідачем.

Позивач в позовній заяві посилається на претензію від 02.04.2014р. вих. №155/1/03-1310, про звільнення займаного нежилого приміщення як на доказ направлення Відповідачу вимоги про звільнення спірного приміщення.

Зазначена претензія не може бути прийнята судом як належний доказ направлення Відповідачу вимоги про припинення умов договору оренди за Договором, оскільки вона була направлена Відповідачу в інші строки, ніж передбачені нормами статті 764 Цивільного кодексу України, статті 284 Господарського кодексу України, статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а отже спірний Договір є поновленим на строк, який був раніше встановлений Договором.

Тобто, Позивачем не надано суду належних доказів про припинення, розірвання чи визнання даного Договору недійсним, а тому вимога Позивача про виселення відповідача з нежилого приміщення площею 367, 90 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана та про передання Позивачу нежилих приміщень загальною площею 367, 90 кв. м., в т.ч. на І поверсі - 114, 10 кв. м., на ІІ поверсі - 253, 80 кв. м. в будинку №22/10 літер А на вул. Стальського Сулеймана не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Матеріалами справи доведено що Відповідач на законних правових підставах займає нежитлове приміщення площею 367, 9 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Стальського, буд. 22/10 на підставі Договору №655 оренди нежилого приміщення від 28.03.1997р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України Позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 цього ж Кодексу законних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані у відзиві на позовну заяву та доданими до них документами, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.11.2015р.

Суддя І.І.Борисенко