ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 907/824/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Ужгород

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 26.08.2015 р.

про визнання рішення міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції незаконними та скасування постанови від 18.05.2015р. у ВП №40919791

у справі № 907/824/13

за позовом: прокурора міста Ужгорода в інтересах держави в особі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

про стягнення 19042,66грн., в тому числі 16867,21грн. боргу по орендній платі за договором оренди №953/0 від 29.08.2011р. та 2175,45грн. пені за несвоєчасний розрахунок

за участю представників сторін:

від прокуратури: Макогон Ю.І. - старший прокурор відділу прокуратури Львівської області, посвідчення № 020325 від 06.09.2012 року;

від позивача: не з'явились;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю б/н від 25.09.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26.08.2015 р. (суддя О.Ф. Ремецькі) у задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород від 05.06.2015р. про визнання рішення міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в особі головного державного виконавця Сухана М.М., шляхом прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2015р. у ВП № 40919791 неправомірним та незаконним; скасування постанови міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2015р. у ВП № 40919791 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскаржувана постанова винесена відповідно до приписів п.4.1.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, прийняти постанову, якою визнати рішення міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції незаконним та скасувати постанову від 18.05.2015р. у ВП №40919791. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що виконавець неправомірно перерахував 1892,55 грн. по виконавчому провадженні №40919791, за яким було сплачено 17 884,33 грн. на виконання іншого № 41161691, що без об'єднання виконавчих проваджень у зведене є порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5.

Прокурором та позивачем відзивів на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор заперечив щодо вказаних доводів апеляційної скарги, з підстав, якими судом обґрунтовано оскаржувану ухвалу.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника та прокурора у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, рішенням господарського суду Закарпатської області від 24.09.2013р. позовні вимоги прокурора міста Ужгорода в інтересах держави в особі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород про стягнення 19042,66грн., в тому числі 16867,21грн. боргу по орендній платі за договором оренди №953/0 від 29.08.2011р. та 2175,45грн. пені за несвоєчасний розрахунок задоволено частково. На виконання рішення видано наказ від 12.11.2013р.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, м. Ужгород звернулась із скаргою про визнання рішення міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції незаконними та скасування постанови від 18.05.2015р. у виконавчому провадженні №40919791, а саме, просить суд визнати рішення міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, в особі головного державного виконавця Сухана М.М., шляхом прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2015р. у виконавчому провадженні № 40919791 неправомірним та незаконним; скасувати постанову міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.05.2015р. у виконавчому провадженні

№ 40919791.

Згідно ст.ст. 1, 25, 27, Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ч. 1 ст. 32, ст.52, ч.1-3 ст.57 вищезазначеного Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що з системного аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що накладення арешту на грошові кошти боржника як виконавча дія застосовується державним виконавцем в межах виконавчого провадження з метою реального виконання боржником рішення суду.

Відтак, арешт на грошові кошти боржника як засіб забезпечення реального виконання судового рішення має накладатися виключно у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, оскільки накладення арешту на грошові кошти у розмірі, що перевищує суму стягнення за судовим рішенням призведе до порушення прав боржника в частині обмеження розпорядження своїми грошовими коштами та здійснення господарської діяльності.

Як підтверджується наявними у справі матеріалами, оскаржувана боржником постанова про накладення арешту була прийнята відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням проведеного часткового виконання наказів суду, зокрема, про стягнення з ФОП ОСОБА_2 в дохід державного бюджету суми судового збору в повному обсязі з закінченням виконавчого провадження, а по наказу суду про стягнення з боржника суми боргу на користь стягувача виконана частково: боржником залишок суми боргу у розмірі 1892,55 грн. згідно наказу 907/824/13 від 12.11.2013 року на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та сума виконавчого збору у розмірі 1788,43 грн. в подальшому не була сплачена, а відтак, 18.05.2015р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на залишок несплаченої суми у розмірі 3680,98 грн.

Колегія суддів зазначає також таке.

Відповідно до п. 4.1.8., 4.1.9, 4.1.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

З огляду на вищевикладене, твердження скаржника про те, що оскаржувана постанова суперечить законодавству, а також те, що державним виконавцем було накладено арешт на належні йому кошти не співрозмірно до стягуваної суми, суперечить матеріалам справи та не спростовано представником боржником.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що посилання скаржника на те, що державним виконавцем не обґрунтовано суми, яка підлягає до стягнення, не може бути підставою для скасування вищезазначеної постанови ДВС, а відтак і ухвали місцевого господарського суду, оскільки, загальна сума коштів, яка підлягає до стягнення з боржника та становить 3 680, 98 грн. зазначена державним виконавцем вірно та на даний момент не сплачена боржником на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (1892,55 грн.) та сума виконавчого збору в дохід державного бюджету України (1788,43 грн.)

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що ухвала прийнята із дотриманням норм чинного законодавства та відповідно до обставин справи, тому підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 112-2 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 26.08.2015 р. у справі

№907/824/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.10.2015 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.