ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"19" жовтня 2015 р. Справа № 911/3688/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», Вишгородський р-н., с. Старі Петрівці

про стягнення 4560,40 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач - не з`явився;

відповідач - Гончаренко Я.М. предст. дов. №365 від 10.08.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач) до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» (відповідач) про стягнення 45 208,68 грн. в порядку регресу.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 40 648,28 грн., він зазнав збитків та набув, згідно ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», права зворотної вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи та який зобов'язаний відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати позивачу понесені збитки в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на те, що на момент звернення з позовом до суду, сума страхового відшкодування не була сплачена відповідачем, позивач просив суд стягнути з відповідача 40 648,28 грн. шкоди, 4343,24 грн. пені, нарахованої на підставі п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та 217,16 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.08.2015 у справі №911/3688/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 14.09.2015.

02.09.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 4343,24 грн. пені та 217,16 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що в даному випадку має місце нова ціна позову - 4560,40 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2015 розгляд даної справи відкладався на 19.10.2015.

Водночас, 02.09.2015 та 24.09.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли заяви, відповідно до яких ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просить суд проводити розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника позивача.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 ГПК України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

19.10.2015 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, суд,-

встановив:

03 березня 2014 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та Кудрявцевим Юрієм Михайловичем був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2801-14-00079, предметом якого є страхування транспортного засобу «КІА» державний реєстраційний № АА 8045 ІМ.

05 січня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КІА» державний реєстраційний № АА 8045 ІМ під керуванням водія Кудрявцева Юрія Михайловича та транспортного засобу «Шкода» державний реєстраційний № АА 56 92НЕ під керуванням водія Пузирного Сергія Володимировича.

Згідно з довідки ВДАІ та постанови Печерського районного суду м, Київ від 9 лютого 2015 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Пузирним С.В. Правил дорожнього руху України.

29 січня 2015 року ПАЇ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі наряду-замовлення № 18054 від 5 січня 2015 року було складено страховий акт та розрахунок розміру страхового відшкодування до нього.

29 січня 2015 року страхувальник звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

На підставі вищевказаних документів ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 40 648 гривень 28 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 1951 від 2 лютого 2015 року.

Як стверджує позивач, на момент винесення рішення відповідачем було сплачено 40 648,28 грн. страхового відшкодування, втім, оскільки сплата коштів відбулась з простроченням, позивач просить суд стягнути з відповідача 4343,24 грн. пені, посилаючись на приписи п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 217,16 грн. 3% річних.

Приписами ст. ст. 546, 547, 549 Цивільного кодексу України, встановлено що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Втім, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винною у ДТП особою, у той час як приписи п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що кореспондує зі ст. 992 ЦК України, не розповсюджуються на регресні відносини між страховиками, адже означені приписи норм чинного законодавства чітко визначають обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Поряд з тим, ні Цивільним кодексом України, ні Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено, що виконання регресного зобов'язання відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею).

За таких обставин, враховуючи що можливість забезпечення виконання позадоговірних (регресних) зобов'язань у сфері страхування шляхом встановлення неустойки чинне законодавство не передбачає, у той час як спір у даній справі виник з позадоговірних, регресних, відносин страховиків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені, нарахованої на суму страхового відшкодування, а відтак відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4343,24 грн. пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 29.01.2013 у справі №5011-16/11067-2012 та від 09.07.2013 у справі №5011-19/13602-2012, а також постанові Верховного суду України від 26.09.2012 у справі №4/17-3520-2011.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, варто зазначити, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із відшкодуванням шкоди в порядку регресу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24 березня 2015 року по справі № 910/17021/14.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 ГПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимоги покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 28.10.2015р.

Суддя О.В. Щоткін