ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 922/1728/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіМалетича М.М.,
суддів:Круглікової К.С.(доповідач),
Грека Б.М.
розглянувши касаційну скаргу
Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015
у справі№922/1728/14 Господарського суду Харківської області
за позовомКомунального підприємства "Харківські теплові мережі"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства "Держпром" 1. Державна екологічна інспекція у Харківській області 2. Управління Укртрансінспекції у Харківській області 3. Державна інспекція сільського господарства у Харківській області
простягнення 12 044 536,64 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Танчак Н.В.,

відповідача: не з'явився,

третьої особи 1: не з'явився,

третьої особи 2: не з'явився,

третьої особи 3: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Обласного комунального виробничо-експлуатаційного підприємства "Держпром", заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №286 від 01.02.2002 в розмірі 12044536,64 грн., яка утворилась за період з березня 2010 по 31.03.2014.

05.06.2014 позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, а саме: у зв'язку із закінченням опалювального періоду 2013-2014 років та уточненням періоду заборгованості позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, яка виникла за період з березня 2010 по квітень 2014 у зв'язку з неналежним виконанням договірних обов'язків у розмірі 12537479,12 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 505401,23 грн., 3% річних у розмірі 230215,94 грн. та пеню у розмірі 192100,45 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2014 у справі №922/1728/14 позов задоволено частково. Стягнуто з ОКВЕП "Держпром" на користь КП "Харківські теплові мережі" 10328000,00 грн. основного боргу, 505401,23 грн. інфляційних втрат, 230215,94 грн. 3% річних, 158204,28 грн. пені, 73080,00 грн. судового збору. В частині стягнення 2209479,12 грн. основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 вказане рішення місцевого господарського суду скасовано в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат, річних та пені, в цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7310689,18 грн. основного боргу, 314633, 25 грн. інфляційних втрат, 121556,79 грн. річних та 167417,56 грн. пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В частині припинення провадження у справі рішення місцевого господарського суду залишено без змін. Стягнуто з позивача на користь відповідача 36540 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного господарського суду, КП "Харківські теплові мережі" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 скасувати, а рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2014 залишити в силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого та апеляційного господарських судів такими , що підлягають скасуванню( крім припинення провадження у справі в частині стягнення 2209479,12 грн. у зв"язку з відсутністю предмету спору), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.02.2002 між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" та Виробничо-експлуатаційним підприємством "Держпром" (правонаступником якого є Обласне комунальне виробничо-експлуатаційне підприємство "Держпром") було укладено Договір №286/16юр, відповідно до п.1.1 якого позивач (енергопостачальна організація) зобов'язалась постачати відповідачу (споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п.6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск - отримання теплової енергії.

Відповідно до додаткової угоди до договору №286 від 17.04.2002р.:

- Пункт 6.3. викладено в такій редакції: "споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

- Пункт 6.6. договору викладено і такій редакції: "При несплаті споживачем за отриману теплову енергію попередньої оплати в указаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії здійснюється на умовах товарного кредиту. Відпуск теплової енергії на мовах товарного кредиту починається з першого дня наступного розрахункового періоду.

Погашення боргу та відсотків за товарний кредит повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою. У разі несплати в указані терміни дія товарного кредиту продовжується на суму боргу, який залишився. Відсоток за товарний кредит встановлюється в розмірі 1,5% облікової ставки НБУ.

Даний договір був укладений строком на 1 рік та в подальшому неодноразово продовжував свою дію відповідно до п. 10.4. договору.

На підставі Розпорядження про початок опалювального сезону 2009-2010p.p., 2010-2011p.p., 2011-2012р.р., 2012-2013p.p., 2013-2014p.p., позивач здійснював постачання теплової енергії у приміщення відповідача, перелік яких зазначений у Додатку 4 до договору.

Факт користування відповідачем тепловою енергією підтверджується двосторонньо підписаними актами на включення опалення та актами на відключення опалення, копії яких містяться в матеріалах справи.

У період з 28.04.2014 по 31.10.2014 відповідачем було частково погашено заборгованість за теплову енергію на загальну суму 1009479,12 грн.

28.10.2014 між Обласним комунальним виробничо-експлуатаційним підприємством "Держпром", Приватним підприємством "Будагроспект" та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" було укладено Договір про переведення боргу за № 360674, за умовами якого відповідач (первісний боржник) перевів на ПП "Будагроспект" (нового боржника) основний борг (грошове зобов'язання за Договором № 286 від 01.02.2002) у розмірі 1200000 грн., а новий боржник прийняв на себе зобов'язання виконати зазначене грошове зобов'язання протягом 12 місяців з моменту укладення цього договору.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за теплову енергію склав 10328000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що прострочення з оплати теплової енергії настає після порушення терміну, зазначеного в пункті 6.3. договору №286 від 01.02.2002 року - 10 днів до початку розрахункового періоду, тому дійшов висновку, що сума боргу в розмірі 10328000,00 грн. підтверджена належними доказами, а також розрахунки інфляційних , річних та пені здійснені позивачем законно та обґрунтовано, тому підлягають стягненню на його користь. В частині стягнення з відповідача 2209479,12 грн. основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат, річних та пені та приймаючи в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, суд апеляційної інстанції вказав на те, що місцевий суд не врахував внесені додатковою угодою від 17.04.2002 року зміни до договору, зокрема, до п.6.3 та 6.6. договору, а саме: відповідно до п.6.6. договору в редакції додаткової угоди від 17.04.2002 року у разі несплати споживачем попередньої оплати за теплову енергію споживачем за отриману теплову енергію попередньої оплати в указаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії здійснюється на умовах товарного кредиту. Відпуск теплової енергії на мовах товарного кредиту починається з першого дня наступного розрахункового періоду. Погашення боргу та відсотків за товарний кредит повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою. Оскільки матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу рахунків за теплову енергію в період з березня 2010 по березень 2011 включно, а також з квітня 2012 по квітень 2013 включно, суд дійшов висновку, що згідно з п. 6 . 6 Договору строк оплати за надані послуги не настав. При цьому було прийнято розрахунок, здійснений відповідачем, як обґрунтованого. Таким чином, було стягнуто на користь позивача суму боргу , яка складає 7310689,18 грн., 167417,56 грн. пені за період з 28.03.2014 по 04.06.2014, 121556,79 грн. - 3% річних за період з 16.02.2013 по 04.06.2014 та 314633,25 грн. інфляційних втрат за той же період. В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині стягнення 2209479,12 грн. основного боргу, однак в іншій частині вважає висновки судів попередніх судових інстанцій передчасними, оскільки їх зроблено на підставі неповного з'ясування дійсних обставин справи.

Як вже зазначалося вище, 01.02.2002 між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" та Виробничо-експлуатаційним підприємством "Держпром" (правонаступником якого є Обласне комунальне виробничо-експлуатаційне підприємство "Держпром") було укладено Договір №286/16юр, відповідно до п.1.1 якого позивач (енергопостачальна організація) зобов'язалась постачати відповідачу (споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Також сторонами 17.04.2002 була укладена додаткова угода до договору №286, відповідно до якої були внесені зміни, а саме до п.6.3 та 6.6. договору, а саме: відповідно до п.6.6. договору в редакції додаткової угоди від 17.04.2002 року у разі несплати споживачем попередньої оплати за теплову енергію у вказаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії здійснюється на умовах товарного кредиту. Відпуск теплової енергії на мовах товарного кредиту починається з першого дня наступного розрахункового періоду. Погашення боргу та відсотків за товарний кредит повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Розглядаючи апеляційну скаргу відповідача,апеляційний господарський суд дійшов передчасного висновку, що матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу рахунків за теплову енергію в період з березня 2010 по березень 2011 включно, а також з квітня 2012 по квітень 2013 включно, а, відтак, у відповідності до п.6.6 договору строк оплати за надані послуги за вказані періоди не настав. Цей висновок ґрунтується лише на поясненнях представника відповідача у судовому засіданні. Натомість в матеріалах справи містяться копії супроводжувальних листів позивача , до яких прикладені копії рахунків на сплату послуг теплопостачання за весь період, та копії поштових квитанцій про направлення позивачем відповідачу зазначених документів. Оригінали цих доказів судами не були витребувані та не оглядались у судових засіданнях. Крім того,ні судом першої інстанції , ні апеляційним судом взагалі не оглядались оригінали доказів по справі щодо заборгованості відповідача за весь спірний період.

Розглядаючи спір , попередні судові інстанції в своїх рішеннях не навели розрахунків, як сум заборгованості так і сум штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат та періодів таких нарахувань, прийнявши до уваги розрахунок позивача та не перевіривши розрахунки, надані відповідачем.

Не з'ясування цих обставині свідчить про порушення вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та є підставою для скасування рішень місцевого та апеляційного господарських судів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.1, 2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення судів попередніх судових інстанцій за своїм змістом цим вимогам не відповідають.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (ч. 2 ст.111-5 ГПК України).

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за можливе залишити без зміни постанову та рішення попередніх судових інстанцій в частині припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині стягнення 2209479,12 грн. основного боргу, а в іншій частині оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції, як прийняті з порушенням норм процесуального права, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з'ясувати обставини справи, зібраним доказам дати належну оцінку та відповідно до вимог закону вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119,11110,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" частково задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 в частині припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору в частині стягнення 2209479,12 грн. основного боргу залишити без змін.

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 у справі №922/1728/14 скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області в іншому складі суддів.

Головуючий М. Малетич
Судді:К. Круглікова
Б. Грек