ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 910/8579/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія"
на рішення та постанову Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015
у справі№ 910/8579/13 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія"
доПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4
провизнання договору іпотеки припиненим
за участю представників сторін:

позивача: Куркова А.В., дов. від 14.01.2015 б/н

відповідача: не з'явилися

третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору на стороні позивача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" про визнання зобов'язання за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010 такими, що припинилися з 21.11.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2013 у справі № 910/8579/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2013, в позові ТОВ "Муніципальна іпотечна компанія" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2013 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2013 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2013 у справі № 910/8579/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 у справі № 910/8579/13 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у цій справі рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 скасовано повністю; прийнято нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" - задоволено; визнано поруку за договором № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" припиненою; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" 3132,40 грн. судового збору за розгляд справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі № 910/8579/13 скасовано, справу № 910/8579/13 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі № 910/8579/13 (суддя Морозов С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 (колегія суддів у складі: головуючого судді Тищенко О.В., суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.), в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 у справі № 910/8579/13, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначає, що судами не виконані вказівки суду касаційної інстанції щодо надання аналізу всім умовам договору та неправильно застосовано ст.ст. 213, 628 Цивільного кодексу України, у зв'язку із чим невірно визначена правова природа спірного договору.

27.10.2015 до Вищого господарського суду України від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано неможливістю забезпечити явку представника відповідача у судове засідання.

З огляду на визначені у ГПК повноваження Вищого господарського суду України як касаційної інстанції, враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач і третя особа не скористалася передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 14.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (далі - відповідач/іпотекодержатель/кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлоспецбудпроект" (далі - позичальник/боржник) було укладено кредитний договір № 47-2/20-10 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор відкриває позичальнику невідновлювальну мультивалютну (гривні, долари США) кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі еквівалентній 800000 доларів США, строком до 14.01.2009 зі сплатою процентів із розрахунку 20% річних за користування кредитом у гривні та 13,5% річних за користування кредитом у доларах США (п. 1.1 Кредитного договору).

18.11.2010 договором про внесення змін № 17 до Кредитного договору його сторони домовились, зокрема, про відкриття кредитором позичальнику невідновлювальної мультивалютної (гривня, долари США) кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 569214,05 доларів США та 536000,00 грн. строком до 20.05.2011 зі сплатою процентів із розрахунку 19 % річних за користування кредитом у гривні та 12,5 % річних за користування кредитом у доларах США.

Судами першої та апеляційної інстанції визначено, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань, що випливали з кредитного договору, 06.10.2010 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" (далі - позивач/іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 47-2/20-10-з/4 (далі - Іпотечний договір), предметом іпотеки за яким є майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на шостому поверсі, заставною вартістю 983710,00 грн., трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, на шостому поверсі, заставною вартістю 983710,00 грн., трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на шостому поверсі, заставною вартістю 983710,00 грн., та трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, на шостому поверсі, заставною вартістю 983710,00 грн. (п. 1.1.1 Іпотечного договору).

Пунктом 6.6. Іпотечного договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення підписаних сторонами примірників та діє до повного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (з урахуванням можливих змін та доповнень).

При цьому, пунктом 4.4. Іпотечного договору передбачено, що у випадку, коли суми, вирученої від реалізації предмета іпотеки недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором та за цим Договором, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна Іпотекодавця чи Боржника.

Крім того, згідно п. 5.7. Іпотечного договору, у випадку, коли суми, вирученої від предмета іпотеки, буде недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя та покриття витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця.

Судами першої та апеляційної інстанції також з'ясовано, що 14.12.2007 між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки №47-2/20-10-П/2 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Житлоспецбудпроект" по Кредитному договору, за умовами якого позивач зобов'язався перед відповідачем нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язань перед відповідачем щодо погашення одержаного кредиту відповідно до умов Кредитного договору; ТОВ "Житлоспецбудпроект" та позивач відповідають перед відповідачем як солідарні боржники і банк вправі звернутись з вимогою про виконання зобов'язань за Кредитним договором до позивача; позивач відповідає за невиконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж обсязі, що і ТОВ "Житлоспецбудпроект" (п.п. 1.1., 1.2. Договору поруки №47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007).

25.03.2011 між банком та позивачем укладено Договір № 10, яким сторони домовились викласти пункт 1.1 розділу 1 Договору поруки № 47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007 в новій редакції, відповідно до якої позивач зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до умов Кредитного договору, за умовами якого ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язаний повернути банку в термін до 20.05.2011 кредит, наданий у формі мультивалютної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 569214,05 доларів США та 536000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 19 % річних за користування кредитом у гривні та 12,5 % річних за користування кредитом у доларах США, а також комісію, штрафні санкції відповідно до умов Кредитного договору.

Отже, як вірно встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, з метою забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлоспецбудпроект" перед відповідачем за Кредитним договором, останнім було укладено з позивачем окремо Договір поруки № 47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007 та окремо Іпотечний договір № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010.

Предметом позову у справі є вимоги позивача про визнання зобов'язань за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010 припиненими з 21.11.2011.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що умови спірного договору, визначені його пунктами 4.4 та 5.7, якими передбачена додаткова відповідальність майнового поручителя, свідчать про те, що такий договір за своєю правовою природою відноситься до договорів поруки і правовідносини за таким договором регулюються нормами параграфу 3 глави 49 ЦК України. Вказуючи на те, що зобов'язання за кредитним договором повинні були бути виконані боржником до 20.05.2011 і відповідач протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу позивачу, позивач просить визнати припиненими з 21.11.2011 його зобов'язання за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний договір за своєю правовою природою є договором іпотеки, а тому положення законодавства що регулюють підстави припинення поруки не застосовуються до припинення зобов'язань за договором іпотеки.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України, переглядаючи у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою визначені ст. 554 Цивільного кодексу України, згідно із частиною 1 якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Як передбачено ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що іпотека і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553 - 559 Цивільного кодексу України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

При цьому, боржник за основним зобов'язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 Цивільного коедксу України).

З огляду на те, що Законом України "Про іпотеку" солідарної відповідальності боржника за основним зобов'язанням та майнового поручителя у разі порушення боржником зобов'язання не передбачено, і ч. 1 ст. 11 вказаного Закону чітко визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем виключно в межах вартості предмета іпотеки, тому обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв'язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивачем заявлено вимогу про визнання припиненими з 21.11.2011 зобов'язань за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010. Вказані вимоги обґрунтовані посиланням на ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, якою визначені підстави припинення поруки, і яка в силу вищенаведеного, не застосовується до припинення зобов'язань за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, надавши правову оцінку змісту укладеного між позивачем і відповідачем договору іпотеки та визначивши, що вчинений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором іпотеки, встановивши, що між позивачем і відповідачем було також окремо укладено Договір поруки № 47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007 для забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Житлоспецбудпроект" перед відповідачем за Кредитним договором, врахувавши вищенаведені приписи законодавства, дійшли висновку про відсутність правових підстав для припинення зобов'язань за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010.

З урахуванням предмету позову та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, враховуючи те, що позивачем не наведено підстав припинення іпотеки, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку", колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову та припинення зобов'язань за договором іпотеки № 47-2/20-10-з/4 від 06.10.2010.

Доводи касаційної скарги вищенаведених висновків судів не спростовують, а посилання скаржника на встановлення договором іпотеки більшого обсягу відповідальності, ніж передбачено законом, можуть бути підставою для визнання недійсними відповідних положень договору за умови виникнення між сторонами спору із зазначеного питання.

З огляду на те, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанції на підставі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія".

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 у справі № 910/8579/13 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир