ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 жовтня 2015 р. Справа № 902/1186/15

Суддя господарського суду Мельник П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" 04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-А

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення 1 024 702,63 грн. заборгованості за кредитним договором

За участю представників сторін:

позивача, Мандер М.О., довіреність № 335 від 05.08.15, представник.;

відповідача, не з''явився.

В С Т А Н О В И В :

Заявлено позов ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 1 024 702,63 грн. заборгованості за кредитним договором №13/2012-Ю від 07.11.2012 р., з яких: 848910,00 грн. основного боргу, 57445,01 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 6992,46 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 49068,86 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4760,45 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення процентів та 59685,85 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту.

Ухвалою суду від 31.08.15 р. порушено провадження по даній справі та призначено справу до розгляду на 21.09.15 р.

Ухвалою суду від 21.09.15 р. в зв''язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено до 14.10.2015 р.

Ухвалою суду від 29.09.15 р. внесено виправлення до ухвали суду від 21.09.15 р. в частині зазначення дати призначення дати засідання та призначено справу до розгляду на 26.10.15 р.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити.

Відповідач правом захисту не скористався, відзиву по справі, будь - яких клопотань/заяв від останнього надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

07.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (Позивач/Банк) та ОСОБА_1 (Відповідач/Позичальник) був укладений Кредитний договір №13/2012-Ю на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Кредитний договір), за умовами якого Позивач відкрив Відповідачу кредитну лінію з лімітом кредитування 1000000,00 (Один мільйон) гривень строком до 06.11.2015 р. із сплатою 25 % річних.

В подальшому до Кредитного договору було внесено ряд змін: договори про внесення змін і доповнень від 10.09.2013 р., від 27.09.2013 р., від 18.03.2014 р., від 17.04.2014 р., від 17.07.2014 р., від 20.01.2015 р.

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору кредит був наданий Відповідачу шляхом перерахування кредитних коштів на підставі його заяв на поточний рахунок Відповідача, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача.

Пунктами 4.1-4.5 Кредитного договору встановлено, повернення кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок у відповідності до графіка (додаток 1 до Кредитного договору). Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до Договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій Позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 Договору.

Проценти за користування кредитом нараховуються Банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення, зазначену в п. 1.1.2 Кредитного договору.

Нарахування Банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту.

Сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок НОМЕР_2 в ПАТ "Банк "Київська Русь", МФО 319092, виходячи із фактичної заборгованості за кредитом.

Згідно п.6.1.3 Кредитного договору Відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди в порядку, передбаченому договором.

Пунктом 8.1. Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород Банку позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 8.2 Кредитного договору передбачено, що в випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів Позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно до п.9.2 Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені Кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами), умов Кредитного договору або договорів забезпечення, а позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги або в інший строк, встановлений у відповідній вимозі банку, повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди, інші платежі за Кредитним договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Згідно п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією з форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсними із моменту укладення договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Позивач свої зобов'язання щодо укладеного Кредитного договору №13/2012-Ю від 07.11.2012 року виконав, що підтверджено вищезазначеними виписками з особового рахунку відповідача (позичальника), які містяться в матеріалах справи.

Натомість Відповідачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів в розмірі, строки та порядку відповідно до укладеного Кредитного договору не виконано, що підтверджено розрахунком заборгованості та відсутністю в матеріалах справи станом на день винесення даного рішення доказів проведення розрахунків щодо предмету спору.

В зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по Кредитному договору відповідно до п.9.2 Кредитного договору 14.07.2015 року Відповідачу було направлено рекомендованим поштовим відправленням вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка була отримана Відповідачем згідно інформації з електронної системи відстеження поштових відправлень 30.07.2015 року, проте залишилась без виконання.

Добровільна відмова відповідача від сплати виниклого боргу, спонукала позивача звернутись з даним позовом до суду.

Крім основного боргу та процентів за користування кредитними коштами за період з 01.06.15 р. по 25.08.15 р., позивачем заявлено до стягнення пеню, за несвоєчасне виконання грошового зобов''язання по сплаті основного боргу та відсотків та 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту та процентів.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема в ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 названої статті встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу та відсотків з відповідача по кредитному договору №13/2012-Ю від 07.11.2012 р. правомірною та обґрунтованою.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та /або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту або процентів, позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановлено індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (п. 8.2 Кредитного договору).

Пунктом 8.6. договору сторони обумовили, що позичальник зобов'язаний сплатити нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином заявлення позивачем вимог про стягнення пені та 30% річних є правомірним та обґрунтованим, оскільки відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами договору.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Проте, всупереч наведеним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та 30% річних за прострочення користуванням кредитом, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Оскільки відповідно до п. 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення з позовом до суду) від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, то у відповідності до ст. 49 ГПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає також до стягнення на користь державного бюджету судовий збір в сумі 20494,05 грн.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" (04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-А, ) 1 024 702,63 грн. заборгованості за кредитним договором №13/2012-Ю від 07.11.2012 р., з яких: 848910,00 грн. основного боргу, 57445,01 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 6992,46 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, 49068,86 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4760,45 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення процентів та 59685,85 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) в дохід спеціального фонду державного бюджету України 20 494,05 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 02 листопада 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу 04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-А ;

3 - відповідачу АДРЕСА_1