ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015р. Справа №914/2719/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль в ос. Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_1 Аваль, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м.Великі Мости, Сокальський район, Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 390083, 77 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3

Відповідач: ОСОБА_2

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль в ос. Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_1 Аваль, м.Львів до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м.Великі Мости, Сокальський район, Львівська область про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/42-0-1/93 від 05.08.2011р. в розмірі 390083, 77 грн.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.08.2015р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, 25.08.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. продовжено строк вирішення спору до 26.10.2015р. та відкладено розгляд справи на 20.10.2015р.

В судове засідання 20.10.2015р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначив, що в порушення умов генеральної договору на здійснення кредитних операцій №023 від 05.08.2011р. та кредитного договору №010/42-0-1/93 від 05.08.2011р. відповідач свої зобовязання по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на день розгляду не погашена та становить 342013,00 грн. заборгованість за кредитом, 23799, 13 грн. заборгованість за відсотками, 20765,92 грн. пені за тілом кредиту, 3505,72 грн. пені за відсотками. Позов просить задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання з"явився, надав усні пояснення, позовні вимоги визнав повністю.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб"єктами господарювання або між суб"єктами господарювання і негосподарюючими суб"єктами- юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

05.08.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» (позивач, за угодою - кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач, за угодою - позичальник) було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 023 від 05.08.2011р. з додатковими договорами, зокрема: №1 від 27.12.2012р., №2 від 29.08.2012р., №3 від 07.12.2012р., №4 від 29.05.2013р., №5 від 03.09.2013р., №6 від 28.02.2014р., №7 від 16.10.2014р.

Відповідно до умов п.1.1. генерального договору визначено, що кредитор зобовязується здійснювати на користь позичальника кредитні операції у межах сум загального ліміту та сублімітів, передбачених пунктами 1.2, 1.3 генерального договору, в порядку, визначеному статтею 2 цього генерального договору, а позичальник зобовязаний виконати усі обовязки, що витікають із змісту кредитної операції, цього генерального договору, умов та договорів, і повністю погасити заборгованість у межах строку кредитної операції відповідного виду.

Згідно п.2.1. генерального договору, кредитні операції, передбачені п. 1.3. цього генерального договору, здійснюються сторонами на умовах, визначених цим генеральним договором та умовами шляхом укладання між кредитором та позичальником відповідного договору. Договором визначаються особливості здійснення кредитної операції, зокрема, в частині ліміту кредитної операції, валюти, строків та умов погашення заборгованості позичальника.

05.08.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/42-0-1/93 до генерального договору на здійснення кредитних операцій № 023 від 05.08.2011р. Крім того, до кредитного договору № 010/42-0-1/93 від 05.08.2011р. було укладено ряд додаткових договорів, зокрема: 27.01.2012р. додатковий договір №1, 29.08.2012р. додаткову угоду №2, 03.09.2013р. додаткову угоду №3, 28.02.2014р. додаткову угоду №4, 16.10.2014р. додаткову угоду №5.

Згідно п.1.1. кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит з лімітом кредитної операції (лімітом) у розмірі 900 000,00 грн. (1 транш 620000,00 грн.; 2 транш 280000,00 грн.), строком до 22.07.2015р. Додатковою угодою № 5 від 16.10.2014р. останнім днем строку дії ліміту кредитної операції визначено 22.07.2016р.

Додатковим договором № 1 від 27.01.2012р.; №2 від 29.08.2012р.; № 3 від 03.09.2013р., №4 від 28.02.2014 р., №5 від 16.10.2014р. за домовленістю сторін додаток №1 «Графік зниження ліміту кредитної операції» до кредитного договору викладався в нових редакціях.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2А звернулась в ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» із заявами на отримання кредитних коштів 10.08.2011р. в сумі 620000,00 грн. та 30.09.2011р. в сумі 280000,00 грн. згідно кредитного договору № 010/42-0-1/93 від 05.08.2011р.

Позивач на виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором на підставі письмових заяв від 10.08.2011р. вих.№777 та від 30.09.2011р. вих. №937 надав відповідачу грошові кошти в розмірі 620000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №14 від 10.08.2011р. та в розмірі 280000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1 від 30.09.2011р. (в матеріалах справи).

Згідно п.10.1. генерального договору, у разі настання обставин дефолту або випадку дестабілізації ринку, кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів) вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобовязань за цим генеральним договором та/або договорами (п.п.10.1.3.)

Пунктом п.10.2. генерального договору передбачено, що кредитор вправі скористатись правами, зазначеними в пункті 10.1. генерального договору та предявити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема: порушення позичальником строків виконання грошових зобовязань передбачених цим генеральним договором та договорами (п.п.10.2.7.).

Відповідно до п.10.3.2 генерального договору, у випадку, якщо в письмовому повідомленні зазначається про рішення кредитора скористатися правами, передбаченими підпунктом 10.1.3 пункту 10.1 цього договору, позичальник повинен здійснити виконання зазначених кредитором у такому повідомленні зобовязань позичальника негайно, але не пізніше 30 (тридцятого) календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, предявити вимогу поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим генеральним договором та договорами, які не суперечать чинному законодавству України.

У звязку з неналежним невиконанням позичальником зобовязань за кредитним договором позивачем було скеровано на адресу відповідача вимогу № 140-5-1-00/8-2107 від 02.06.2015р. про усунення порушень (погашення заборгованості за генеральним договором на здійснення кредитних операцій № 023 від 05.08.2011р. та кредитним договором № 010/42-0-1/93 від 05.08.2011р.). Проте, така вимога залишена відповідачем без відповіді, повне або часткове погашення заборгованості за кредитним договором проведено не було.

Таким чином, відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 342013,00 грн., яка станом на день розгляду справи не погашена та підлягає стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ст.ст.1048, 1054 ЦК України, одним із обовязків позичальника за кредитним договором є сплата процентів за користування кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Відповідно до п.6.1. генерального договору, позичальник зобовязаний виконати зобовязання за цим генеральним договором та договорами (в т.ч. здійснити погашення основної заборгованості, сплатити проценти, комісію, пеню, штрафи та інші платежі) в порядку, визначеному цим генеральним договором та договорами, не пізніше останнього дня строку дії ліміту відповідної кредитної операції, а зобовязання щодо сплати комісії за становлення та обслуговування загального ліміту не пізніше останнього дня строку дії загального ліміту.

Згідно умов п.п.3.3., 3.4. генерального договору визначено, проценти та/або комісії при здійсненній кредитних операцій позичальник сплачує в порядку, визначеному умовами, на рахунки нарахованих доходів кредитора або інші рахунки, що зазначаються в договорах. Періодичність нарахування процентів за кредитом визначається на підставі внутрішніх положень кредитора. Нарахування процентів за кредитом здійснюється не рідше одного разу на місяць, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються на залишок основної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом.

Згідно п.1.9. кредитного договору встановлено періодичність сплати процентів: не пізніше останнього банківського дня кожного місяця та остаточно в останній день строку дії ліміту кредитної операції. Процентна ставка 19,5% встановлена п.1.4. кредитного договору. Додатковим договором №1 від 27.01.2012р. до кредитного договору № 010/42-0-1/93 від 05.08.2011р. внесено зміни в п.1.4. кредитного договору та встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 21, 00 %.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань, відповідачем порушені відповідні зобовязання щодо сплати позивачеві відсотків за користування кредитом у сумі 23799,13 грн. відповідно до розрахунку заборгованості за процентами станом на 30.07.2015р. (в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 230 ГК України, п.4 ст.231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно п. 14.3. генерального договору (з врахуванням змін, внесених згідно п. 2.9 Додаткового договору №6 від 28.02.2014р. до генерального договору) за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим генеральним договором та договорами позичальник сплачує кредитору пеню, в відсотках річних від суми простроченого платежу, в розмірі Sx2 (де «S» - облікова ставка Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня). Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

На підставі наведених законодавчих норм та положень п.14.3. генерального договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 24271,64 грн. пені, з яких: 23799,13 грн. пеня за тілом кредиту, 3505,72 грн. пеня за відсотками, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.07.2015р. (в матеріалах справи).

Таким чином, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем не погашена та становить: 342013,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23799,13 грн. заборгованість за відсотками, 24271,64 грн. пені та підлягає стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Крім того, як вбачається з довідки про стан заборгованості позичальника ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 010/42-0-1/93 від 05.08.2011р., укладеним до генерального договору на здійснення кредитних операцій № 023 від 05.08.2011р. станом на 11.09.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем не погашена та зростає.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічно, ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем належними і допустимими доказами доведено підставність позовних вимог, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судові витрати, сплачені за подання позову, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 32, 33, 38, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Львівська область, Сокальський район, м. Великі Мости, вул. Незалежності, буд.8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м. Київ, вул. Лєскова, 9 () 342013,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23799, 13 грн. заборгованість за відсотками, 24271,64 грн. пені та 7801,68 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 26.10.2015р.

Суддя Мороз Н.В.