РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/20617/15
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 26 001,66 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи, дослідження додаткових доказів, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 14 956,55 грн., трьох процентів річних у сумі 736,35 грн. та інфляційних у сумі 11 453,57 грн. відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортну від 26.04.2012 № 11/ТР/12.

Позивач направив суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

До прийняття рішення у справі, позивач використовуючи своє право передбачене статтею 22 ГПК України надав заяву про зменшення розміру своїх позовних вимог. Судом прийнято до уваги, що згідно пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що стаття 22 ГПК України передбачає право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Матеріали справи підтверджують, що фактично відбулося зменшення розміру позовних вимог, що відповідає вимогам ГПК України, у зв'язку з чим, ціна позову по даній справі дорівнює 26 001,66 грн. і складається із:

· відшкодування шкоди в порядку регресу в суми 14 466,55 грн.;

· трьох процентів річних у сумі 712,23 грн.;

· інфляційних у сумі 10 822,88 грн.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних та трьох процентів річних, в іншій частині позовні вимоги визнав.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 26.04.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Грант-Капітал" (зараз Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнісон Страхування") (страховик) та концерном "Торос" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № 11/ТР/12 предметом якого є автомобіль марки "Mercedes-Benz", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску.

23 грудня 2012 року в м. Києві по вул. Грінченко відбулася дорожньо - транспортна пригода, далі ДТП, у часниками якої стали, зокрема:

Ш автомобіль марки "Mercedes-Benz", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2;

Ш автомобіль марки "Nissan Micra", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_3, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 22.01.2013 по справі № 3-434/13, яке в розумінні вимог статті 35 ГПК України є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для справи.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Mercedes-Benz" склала 67 925,10 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 31.01.2013 та страховим актом від 01.04.2013 № СА03.000152.003. З урахуванням вказаних первинних документів позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 67 925,10грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.04.2013 № 2586.

Ризик настання страхового випадку був перестрахований за договором факультативного перестрахування КОВЕР-НОТ від 26.04.2012 № ФП/11/ТР/12-01, укладеного між ПАТ "Страхова компанія "Юнісон Страхування" (перестрахувальник), ПАТ СК "К'Ю БІ І Україна" (перестраховик) та концерном "Торос" (страхувальник). На підставі цього договору позивач отримав від перестраховика відшкодування по перестрахуванню у розмірі 52 458,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.05.2013 № 000023624.

Згідно полісу АЕ/1295927 наданого МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Nissan Micra", державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем з франшизою 1 000 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн. Таким чином, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми шкоди, що не покривається за договором факультативного перестрахування за вирахуванням франшизи за полісом АЕ/1295927, в розмірі 14 466,55 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних у сумі 712,23 грн. та інфляційні в сумі 10 822,88 грн.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи із наступного:

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Рішення суду з цивільної справи (постанова Солом'янського районного суду міста Києва від 22.01.2013 по справі № 3-434/13), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Складова шкоди доведена позивачем, а вина ОСОБА_3 установлена постановою суду про адміністративне правопорушення з цивільної справі, і є фактом, який не потребує доказуванню.

Позивач звертався до відповідача з регресною вимогою від 10.09.2013 № 5488/2-ЮГ про виплату страхового відшкодування. Відповідач суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, що і було підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронювальних законом інтересів.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, а саме право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 14 466,55 грн. на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України. Відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю "Mercedes-Benz", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, в тому числі докази відсутності вини у заподіяних позивачеві шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 14 466,55 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивач з посиланням на приписи статті 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача додатково три проценти річних та інфляційні втрати у зв'язку з тим, що 90 днів з дати отримання останнім регресної вимоги на виплату страхового відшкодування спливли 10.12.2013.

Суд з цього приводу зазначає наступне, цивільні права та обов'язки Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" та Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" виникли з позадоговірних відносин, які регулюються нормами права закріпленими в главі 82 ЦК України та законодавством про страхування. Приписи ст. 625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов'язань перед страхувальником за договором страхування та не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду від 11.02.2015 у справі № 908/1757/14, від 24.03.2015 у справі № 910/17021/14, від 08.07.2015 у справі № 910/26074/14.

За таких обставин у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 712,23 грн. та інфляційних у розмірі 10 822,88 грн. слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно частини п'ятої статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.10.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнісон Страхування", 01601, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1А, , суму виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 14 466,55 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 016,48 грн., видавши наказ.

3. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 21.10.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко