РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015Справа №910/26069/15

За позовом Національного університету біоресурсів і природокористування України

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія

«Побутрембуд»

Про стягнення 9 028,68 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Панюкова Т.О. - по дов. № 12 від 01.10.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Національного університету біоресурсів і природокористування України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд» 9 028,68 грн., як безпідставно набуті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір підряду № 348р від 20.09.2012. Ціну договору визначено в розмірі 481 581,14 грн. Згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року та акту приймання виконаних будівельних робіт від 25.09.2012 за вересень 2012 року виконано роботи на суму 450 705,02 грн. Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності університету за 2012-2013 роки, І півріччя 2014 року. З метою документального підтвердження операцій та розрахунків було проведено зустрічну звірку в ТОВ «ВБК «Побутрембуд» та встановлено, що до актів не включено матеріали відсутні по обліку у сумі 9 028,68 грн. Позивач з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути дану суму з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26069/15 та призначено її до розгляду на 15.10.2015.

Позивач в судове засідання 15.10.2015 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 01.10.2015 було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Героїв Оборони, 15.

Позивач ухвалу суду від 05.10.2015, надіслану за вказаною вище адресою отримав 08.10.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 3.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника позивача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 15.10.2015 відзиві проти позову заперечує посилаючись на те, що на виконання умов договору позивач оплатив вартість будівельних робіт наданих відповідачем, та приймання-передача робіт по договору оформлено по акту, який підписано та скріплено печатками обох сторін, а отже позивач погодився з об'ємом та вартістю робіт. Вважає довідку Державної фінансової інспекції України № 07-23/105 від 22.08.2014 неналежним доказом для підтвердження повернення коштів позивачу, сплачених за договором.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника позивача.

В судовому засіданні 15.10.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.09.2012 між Національним університетом біоресурсів і природокористування України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Побутрембуд» (підрядник) було укладено договір № 348р (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручив, а підрядник прийняв на себе зобов'язання на свій ризик виконати 2-й етап вибіркового поточного ремонту залу Вченої Ради навчального корпусу № 3 в Національному університеті біоресурсів і природокористування України по вул. О.Г.Оборони, 15 в м. Києві, у відповідності до будівельних норм та правил, та умов договору.

Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість цього договору визначається на підставі погодженої обома сторонами договірної ціни, що становить 481 581,14 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору після завершення робіт підрядник складає та передає замовнику виконавчу документацію, акт приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) у 2-х примірниках.

Згідно з п. 5.2. договору замовник протягом 5-ти днів перевіряє їх та у разі відсутності зауважень підписує та передає один примірник акту (форма КБ-2в, КБ-3) підряднику.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем передані, а позивачем прийняті роботи на загальну суму 450 705,02 грн., що підтверджується наступними документами:

- довідкою № 348р про вартість виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 450 705,02 грн.,

- актом № 348р від 25.09.2012 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2012 року на суму 450 705,02 грн.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3, які узгоджуються сторонами.

Згідно з п. 2.5. договору оплата вартості фактично виконаних робіт проводиться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника у строк не пізніше 10-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було здійснено оплату виконаних робіт наступним чином:

згідно платіжного доручення № 5937 від 26.09.2012 на суму 430 000,00 грн.,

згідно платіжного доручення № 5938 від 26.09.2012 на суму 20 705,02 грн.

22.08.2014 за наслідками планової ревізії фінансово-господарської діяльності Національного університету біоресурсів і природокористування України за період з 01.01.2012 по 01.07.2014 Державною фінансовою інспекцією України було складено довідку № 07-23/105, відповідно до якої в ході перевірки укладених між сторонами 18 (вісімнадцяти) договорів виявлено розбіжність включення вартості матеріалів до актів виконаних робіт з витратами на списання матеріалів, які фактично використані становить 82 835,04 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 9 028,68 грн., які становлять вартість завищених робіт, набуті відповідачем безпідставно, а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Згідно з ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визна чається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встано влюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами міс цевого самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно з п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Обидві сторони договору вказують на виконання робіт на суму 450 705,02 грн. та сплату їх в повному обсязі. Отже, позивачем були прийняті виконані відповідачем роботи без зауважень, оскільки доказів протилежного не подано.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 2.2. договору ціна договору може коригуватись за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткових угод.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Однак, судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не уклада лось будь-яких змін до договору підряду в частині узгодження нового розміру ціни договору (за вирахуванням 9 028,68 грн.).

Відповідно до частин 4-5 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінте ресована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Доказів того, що позивач звертався з позовом до суду про спонукання від повідача про внесення змін до договору підряду в частині нового розміру його ціни не подано.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сплачені ним кошти в розмірі 9 028,68 грн. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі договору.

Таким чином, кошти в розмірі 9 028,68 грн. отримані відповідачем та знаходяться у нього на достатній правовій підставі.

Разом з цим, слід відзначити, що у поданій довідці Державної фінансової інспекції України не вказано що пред'явлена позивачем до стягнення сума входить до суми, що визначена у довідці - 82 835,04 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Національного університету біоресурсів і природокористування України безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.10.2015.

СуддяВ.В.Сівакова