ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р.Справа № 922/3626/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Калініченко Н.В.

судді: Светлічний Ю.В. , Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Омельченко К.А.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", м. Київ
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Айліс", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 186 808,95 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", м. Київ про визнання договору поставки недійсним
за участю представників:

позивача за первісним (відповідача за зустрічним) позовом - ОСОБА_1, за дов., № б/н від 02.01.15 року

відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом- Дергачов В.С., за дов. від 25.06.2015 року

здійснюється фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами (серійний № диска СІСХ-09111)

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс", про стягнення 117 910,37 грн. основного боргу, 4 386,25 грн. 3% річних, 10 175,51 грн. пені, 63 058,82 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 3 910,62 грн.

Позовні вимоги первісного позову вмотивовані неналежним виконанням відповідачем за первісним (позивачем за зустрічним) позовом своїх грошових зобов'язань за договором поставки № 07/11-04 ХА від 21 липня 2011 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 червня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3626/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 13 липня 2015 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 липня 2015 року розгляд даної справи відкладено до 28 липня 2015 року.

14 липня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Айліс" в прийнятті зустрічної позовної заяви (вх. № 28118 від 13 липня 2015 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" про визнання договору поставки недійсним.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 липня 2015 року зупинено провадження у справі № 922/3626/15 до розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс" на ухвалу господарського суду Харківської області від 14 липня 2015 року по справі № 922/3626/15.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 серпня 2015 року скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 14 липня 2015 року у справі № 922/3626/15, справу передано на розгляд до господарського суду Харківської області. 10 серпня 2015 року до господарського суду Харківської області, за наслідками розгляду Харківським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс" на ухвалу господарського суду Харківської області від 14 липня 2015 року по справі № 922/3626/15, повернуто матеріали даної справи.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 13 серпня 2015 року: поновлено провадження у справі № 922/3626/15, для розгляду справи № 922/3626/15 призначено судову колегію. Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 13 серпня 2015 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів, а саме головуючий суддя - Калініченко Н.В., судді: Прохоров С.А., Светлічний Ю.В.

13 серпня 2015 рок ухвалою господарського суду Харківської області прийнято до розгляду справу № 922/3626/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс" про стягнення 195 530,95 грн., розгляд справи призначено на 05 жовтня 2015 року.

05 жовтня 2015 року по розгляду даної справи оголошено перерву до 06 жовтня 2015 року.

В наслідок технічних причин - аварійне відключення системи електроживлення суду, відповідно, неможливість проведення запису судового засідання 06 жовтня 2015 року по розгляду справи № 922/3626/15, судом оголошено технічну перерву до 08 жовтня 2015 року.

08 жовтня 2015 року ухвалами господарського суду Харківської області прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву (вх. № 40519 від 07 жовтня 2015року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" про визнання договору поставки недійсним та відкладено розгляд даної справи до 13 жовтня 2015 року.

12 жовтня 2015 року розпорядженням керівника апарату суду для розгляду справи № 922/3626/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи в звязку з відпусткою судді Прохорова С.А., протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів для розгляду даної справи обрано колегію судді, а саме головуючий суддя Калініченко Н.В., судді: Светличний Ю.В., Хотинець П.В.

В засідання суду 13 жовтня 2015 року учасники судового процеси з'явились; позивач за первісним позовом подав через канцелярію суду заяву з додатками про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 41395 від 13 жовтня 2015 року) та відзив з додатками (вх. № 41392 від 13 жовтня 2015 року) на зустрічну позовну заяву про визнання договору поставки недійсним; надані документи долучено судом до матеріалів справи. Відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом звернувся під час судового засідання до суду із заявою про відкладення розгляду справи, яка долучена судом до матеріалів справи з подольшою реєстрацією через канцелярію суду (вх. № 41438 від 13 жовтня 2015 року).

13 жовтня 2015 року по розгляду даної справи судом оголошено перерву, відповідно до ст. 77 ГПК України, до 19 жовтня 2015 року, чим задоволено заяву відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом.

Після перерви 19 жовтня 2015 року судове засідання було продовжено, сторони в засідання суду з'явилися.

Представник позивача за первісним позовом підтримав свою заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 41395 від 13 жовтня 2015 року), просив суд прийняти її до розгляду та продовжити подальший розгляд справи з її урахуванням.

Розглянувши заяву позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 41395 від 13 жовтня 2015), суд втсановив, що вказаною заявою позивачем здійснено зменшення кількісних показників за тією ж вимогою, що заявлена у позовній заяві.

У пунктах 3.10 та 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України за № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Позивач, при здійсненні відповідної процесуальної дії (в розумінні ст. 22 ГПК України), повинен додержуватись правил її вчинення, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК - залишення без розгляду відповідної заяви.

Суд, розглянувши питання щодо прийняття до розгляду заяви (вх. № 41395 від 13 жовтня 2015) позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог, вважає за можливе прийняти її до розгляду з огляду на наступне.

Як зазначено вище в рішенні суду, частиною 4 ст. 22 ГПК України унормоване право позивача на зменшення розміру позовних вимог до прийняття судом рішення по справі. Дослідивши заяву позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 41395 від 13 жовтня 2015) судом встановлено, що вказана заява підписана уповноваженою особою; позивачем за первісним позовом дотримано правила вчинення процесуальної дії - надано докази направлення заяви про зменшення розміру позовних вимог відповідачу за первісним позовом; вказаною заявою позивачем за первісним позовом здійснено зменшення кількісних показників за тією ж вимогою, що заявлена у позовній заяві. З огляду на зазначене, заява позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог (вх. 41395 від 13 жовтня 2015) підлягає прийняттю до розгляду, подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

Представник позивача за первісним (відповідача за зустрічним) позовом позовні вимоги первісної позовної підтримує, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, та просить суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечує в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом проти задоволення позовних вимог первісної позовної заяви заперечує в повному обсязі, вимоги зустрічної позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 19 жовтня 2015 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

21 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айліс" (покупець) було укладено договір поставки № 07/11-04Ха.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, постачальник зобовязується поставляти товар відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобовязується прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість. Конкретні кількість, ціна (вартість), асортимент, номенклатура товару, його часткове співвідношення за видами, марками визначається видатковими накладними на кожну поставку. Постачальник гарантує, що на момент передачі товару покупцеві він є єдиним власником товару; товар не перебуває в податковій заставі, в спорі, під арештом, не переданий у заставу і на нього не поширюються права третіх осіб.

Постачальник зобовязується прийняти від покупця замовлення на поставку товару та здійснити поставку товару. Замовлення покупця повинне містити асортимент та кількість товару, код (артикул) виробника, код товару та надсилатись у формі, що дозволяє зафіксувати замовлення (лист, телеграма, зареєстрована телефонограма, факс, е-mail. Термін виконання замовлення встановлюється сторонами по домовленості. Передача товару здійснюється на складі покупця або на складі постачальника за взаємною домовленістю. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання покупцем видаткової накладної. Ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить до покупця в момент передачі товару (п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 договору).

Товар, що поставляється, повинен відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України. Товари, що поставляються, підлягають обовязковому маркуванню згідно з технічними умовами виробника та повинні мати анотацію українською мовою на упаковці. Товар, що поставляється, упаковується у тару згідно з технічними умовами виробника (п.п. 3.1, 3.3, 3.4 договору).

Приймання-передача (повернення) товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами відповідно до: Інструкції про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 р. (П-6); Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 р. (П-7). Перевірка кількості та якості товарів здійснюється згідно видаткової накладної під час отримання товарів, і у випадку виявлення будь-яких недоліків, покупець у присутності представника постачальника складає Акт, у якому має бути зазначена кількість перевірених товарів і характер виявлених недоліків. Участь представника постачальника у підписанні Акту обовязкова. Покупець (тільки платник ПДВ) має право заміни нереалізований по тим або іншим обставинам товар при умові збереження товарного вигляду і упаковки, але не пізніше 6-ти (шести) календарних місяців з моменту поставки. Зміна проводиться шляхом повернення нереалізованого товару та відвантаження нового. Покупець (згідно умов п. 4.6 договору) має право повернути товар постачальнику до 24 числа кожного місяця (включно). Якщо у покупця виникає необхідність повернути товар після 24 числа, то він оформлюється сторонами документально першими числами наступного місяця (п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 , 4.6, 4.7 договору).

Загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару. Товар передається у власність (постачається) покупцю партіями на підставі відповідних замовлень покупця. Партією, за даним договором, визначається товар, отриманий за однією накладною. Ціна на товар формується в українській національній валюті гривні та вказується в видатковій накладній, яка надається постачальником покупцю разом із партією товару. За вимогою однієї з сторін, сторони проводять звірку взаєморозрахунків, результати якої оформляються відповідним Актом. Акт повинен бути підписаний уповноваженим представником сторони, що його отримала, у термін 10 (десяти) днів з моменту його отримання, або в такий самий строк повинні бути надіслані письмові мотивовані зауваження. У разі порушення строків, передбачених в п. 5.5 договору, Акт вважається погодженим сторонами, а суми розрахунків підтвердженими (п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.6 договору).

Додатковою угодою № 1 від 31 серпня 2012 року до договору поставки № 07/11-04ХА від 21 липня 2011 року, сторони погодили викласти п. 5.4 договору в наступній редакції: оплата партії товару здійснюється частинами, по мірі реалізації третіми особами, кожні 14 (чотирнадцять) календарних днів за товар, який реалізовано за цей період. Остаточний розрахунок за кожну партію поставленого товару відбувається не пізніше 90 (девяносто) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Якщо товар не реалізований протягом даного строку, він підлягає оплаті покупцем або поверненню постачальнику при умові збереження товарного вигляду товару.

У випадку невиконання або неналежного виконання будь-якої із сторін своїх зобовязань за цим договором, винна сторона у порядку, передбаченому чинним законодавством України, відшкодовує іншій стороні всі документально підтверджені у звязку з цим збитки. У випадку невиконання або неналежного виконання п. 5.4 договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період виникнення заборгованості, всі суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та проценти за користування чужими грошовими коштами в розрахунку 3% (три відсотка) річних, нарахованих на суму грошового зобовязання за весь період такого користування. У разі, якщо затримка по оплаті товару становить більше 30 (тридцяти) календарних днів, покупець зобовязаний додатково до пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та процентів за користування чужими грошовими коштами виплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від суми заборгованості (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна сторона письмово не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, договір вважається пролонгованим на один календарний рік і на тих самих умовах, при цьому укладання додаткової угоди не потрібно. Кількість таких продовжень договору є необмеженою.

Як стверджує позивач за первісним (відповідач за зустрічним) позовом на виконання умов спірного договору в період з 21 липня 2011 року по 24 листопада 2014 року позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом поставлено товар на загальну суму 1 246 616,87 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (т.с. 1, арк. спр. 63- 250, т.с. 2, арк. спр. 1-61). Однак, в порушення умов договору поставки № 07/11-04 Ха від 21.11.2011 року, відповідач за первісним (позивач за зустрічним) позовом не сплатив вартість отриманого товару своєчасно та в повному обсязі, а лише частково в загальному розмірі 942 434,24 грн. та частково повернув отриманий товар позивачу за первісним (відповідачу за зустрічним) позовом на загальну суму 194 994,26 грн., що й зумовило останнього звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом 109 188,37 грн. вартості отриманого товару за період з 14 квітня 2014 року по 24 листопада 2014 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що відповідач за первісним (позивач за зустрічним) позовом, в порушення умов договору поставки № 07/11-04 Ха від 21.07.2011 року, не сплатив вартість отриманого товару своєчасно та в повному обсязі, у відповідача за первісним (позивача за зустрічним) позовом перед позивачем за первісним (відповідачем за зустрічним) позовом наявна заборгованість за отриманий товар відповідно до умов спірного договору у розмірі 109 188,37 грн. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги первісного позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 07/11-04Ха від 21.07.2011року у розмірі 109 188,37 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню. Суд також враховує наявність кілька актів звіряння, підписаних між сторонами в рамках даного договору, про які буде зазначено судом нижче в даному рішенні суду.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 63 058,82 грн. інфляційних втрат та 4 386,25 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, повязаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем за первісним позовом 3% річних та інфляційних втрат за розрахунком визначено не вірно (позивачем за первісним позовом не вірно визначено початок перебігу строку виникнення у відповідача за первісним позовом заборгованості за неналежне виконання умов спірного договору (прострочення), оскільки позивачем за первісним позовом при визначенні кінцевої дати оплати товару не враховано вимоги ст. 253 ЦК України, з огляду на це й не вірно встановлено початок перебігу нарахування інфляційних втрат та 3% річних); водночас, невірне визначення початку періоду нарахування річних та інфляційних втрат не вплинуло на їх розмір, оскільки сума 3% річних у розмірі 4 386,25 грн. та інфляційних втрат у розмірі 63 058,82 грн. є обґрунтованими, правомірно нарахованими та задовольняються судом.

Розглянувши частину первісних позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 175,51 грн. за період з 22 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи наведені норми закону, беручи до уваги п. 6.2 договору поставки № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року та прострочення виконання відповідачем за первісним позовом основного зобов'язання, позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача пені за період з 23 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року у розмірі 10 175,51 грн. підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань. Разом з тим, позивачем за первісним позовом не вірно визначено початок перебігу строку виникнення у відповідача за первісним позовом прострочення по оплаті товару - невірно визначено початок строку з настанням якого є підстави для застосування п. 6.2 договору (при визначенні кінцевої дати оплати товару не враховано вимоги ст. 253 ЦК України), з огляду на це й не вірно встановлено початок перебігу строку нарахування пені, водночас, невірне визначення початку періоду нарахування пені не вплинуло на її розмір.

Розглянувши зустрічний позов про визнання договору поставки № 07/11-04 Ха від 21.07.2011 року недійсним суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 1, 5).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як вказує позивач за зустрічним позовом, починаючи з моменту укладання договору умови, передбачені ним, не були виконані, а саме поставка товару не здійснювалися. Останній підтверджує, що між ТОВ "Айліс" та ТОВ "Дрім Мейкерс" дійсно існували господарсько-правові відносини, втім позадоговірні відносини, а не на підставі договору поставки № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року з огляду на те, що первинні документи, а саме видаткові накладні оформлені таким чином, що не можуть визнатися такими, що підтверджують господарсько-правові відносини за договором, так як на думку позивача за зустрічним позовом суперечать вимогам п. п. 2.1, 2.5 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", п. 2.4 наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". З огляду на це договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлені ним, що не відповідає ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, дорученнями від 04 серпня 2011 року та 01 грудня 2013 року, які були надані позивачем за зустрічним (відповідачем за первісним) позовом відповідачу за зустрічним (позивачу за первісним) позовом, відповідно до якої покупець ТОВ "Айліс" подає продавцю (постачальнику) ТОВ "Дрім Мейкерс" взірці печатки та штампу, якими будуть завірятись підписи матеріально-відповідальних осіб, що мають право на отримання матеріальних цінностей від продавця та взірці їх підписів, а продавець відпускає матеріальні цінності без довіреностей при умові, що матеріально-відповідальна особа покупця завіряє свій підпис на супровідних документах печаткою (штампом) поданого зразка.

Відповідно до абз. 3 п. 13 Інструкції "Про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на одержання цінностей" затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, при централiзовано-кiльцевих перевезеннях цiнностей пiдприємствам їх вiдпуск постачальниками може здiйснюватися без довiреностi, якщо одержувач цiнностей за пiдписом керiвника i головного бухгалтера пiдприємства або iнших осiб, якi уповноваженi пiдписувати довiреностi, повiдомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матерiально вiдповiдальна особа, що буде приймати цiнностi, завiряє на супровiдних документах (накладнiй, актi, ордерi тощо) свiй пiдпис про одержання цiнностей.

Враховуючи вище викладене, спростовується твердження позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом про те, що між сторонами існували позадоговірні господарсько-правові відносини, з огляду на те, що видаткові накладні (які наявні в матеріалах справи) містять посилання на спірний договір, а саме договір поставки № 07/11-4Ха від 21 липня 2011 року, підписані уповноваженими представниками, повноваження яких підтверджуються дорученнями від 04 серпня 2011 року та 01 грудня 2013 року та скріплені печатками сторін.

Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що в період 2013-2014 роки ТОВ "Айліс" не здійснювало ані купівлю, ані продажів товарів, в тому числі за договором поставки № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року, в підтвердження своєї позиції посилається на Акт від 21 квітня 2015 року № 1150/20-31-22-01-07/30236129 "Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс", код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.201" складений ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області. Втім дане твердження позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом спростовується додатком 2.2 до вказаного вище Акта, яким визначено реєстр суб'єктів господарювання, з якими ТОВ "Айліс" перебуває у господарських відносинах, а це зокрема ТОВ "Дрім Мейкерс" (т.с. 4 арк. спр. 184, 186).

Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним) стверджує, що повернення товару відповідачу за зустрічним (позивачу за первісним) позовом, отриманого нібито на умовах спірного договору, відбувалося на умовах договору консигнації, що підтверджується на думку позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом видатковими накладними за період з 24 листопада 2011 року по 26 березня 2015 року. Втім ані позивачем за зустрічним (відповідачем за первісним) позовом ані відповідачем за зустрічним (позивачем за первісним) позовом копії договору консигнації до матеріалів справи не надано, а представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) спростовує твердження щодо існування інших правовідносин між сторонами, крім спірного договору поставки № 07/11-04Ха від 21 липня 2011 року.

Крім того суд зазначає, що консигнація є форма комісійного продажу товарів шляхом їх передачі власником товару (консигнантом) комісіонеру (консигнатору) для продажу зі складу комісіонера, що грає роль посередника. Право власності на товар аж до його продажу залишається за постачальником товару. Зберігання товару на складі та передпродажна підготовка здійснюються за рахунок власника, однак, турбота про продаж товарів, а саме маркетинг, зокрема реклама, здійснюється консигнатором за його рахунок. Розрахунок з консигнантом проводиться за проданий товар, іноді консигнація передбачає обов'язковий, але лише відкладений платіж; умова продажу товарів через консигнаційні склади посередників, коли право власності на товар, що надійшов на склад посередника, залишається за продавцем до моменту продажу товару покупцеві. Зберігання товару на складі і його передпродажна підготовка здійснюються за рахунок продавця. Поставка товарів на склад здійснюється до контрактації продажу з покупцем. Якщо в обумовлений період товар не буде проданий, він повертається власнику за його рахунок. Консигнація застосовується в тих випадках, коли важливо не втратити час продажу, оптимальне з точки зору ефективності угоди, або коли фактор негайної поставки товару має велике значення.

Як вбачається з п. 2.5 договору поставки № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року, перехід права власності на товар відбувається в момент підписання покупцем видаткової накладної. Ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить до покупця в момент передачі товару, що є типовою вимогою до договорів поставки. З огляду на наведене, твердження позивача за зустрічним (відповідача за первісним) позовом про те, що повернення товару відбувалося на умовах договору консигнації також не знайшло свого правового обґрунтування.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи між сторонами було складено, підписано та скріплено печатками сторін акти звіряння взаємних розрахунків по договору № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року за період: з 01.05.2015 - 24.06.2015 року; з 01.01.2015 по 31.03.2015 року; з 01.11.2014 по 31.12.2014 року; з 01.05.2014 по 30.06.2014 року; з 02.02.2014 по 30.04.2014 року; з 01.12.2013 по 31.12.2013 року (т.с. 4 арк. спр. 237-243).

За таких обставин, враховуючи вище викладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання договору поставки № 07/11-04 Ха від 21 липня 2011 року недійсним.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Вирішуючи питання розподілу судовий витрат суд керується ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладаючи судовий збір за первісним позовом у розмірі 3 736,18 грн. на Товариство з обмеженою відповідальністю "Айліс, за зустрічним позовом судові витрати також залишаються за Товариство з обмеженою відповідальністю "Айліс".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 203, 207, 215, 234, 509, 526, 546-552,610, 611, 625, 692, 694, 627, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 60, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Айліс" (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" (01133, м. Київ, ву. ОСОБА_2, буд. 38, кім. 12, ) 109 188,37 грн. основної заборгованості, 4 386,25 грн. 3% річних, 10 175,51 грн. пені, 63 058,82 грн., інфляційних втрат та 3 736,18 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5