РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №910/21506/15

За позовомДержавного агентства України з питань кіно
доДержавного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаДержавної фінансової інспекції України
простягнення 805 353,16 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Юрковецький В.Л.
від відповідача:не з'явився
від третьої особи:Хоріщенко Е.Л., Конепуд Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне агентство України з питань кіно (надалі - «Агентство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» (надалі - «Підприємство») про стягнення 805 353,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Агентства за період з 01.01.2012 р. по завершений місяць 2015 року посадовими особами Державної фінансової інспекції України встановлено завищення вартості проведених відповідачем робіт, внаслідок чого позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати заподіяні збитки у розмірі 805 353,16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.08.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09.09.2015 р., залучено до участі у справі Державну фінансову інспекцію України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2015 р. розгляд справи відкладено на 23.09.2015 р. у зв'язку із неявкою представників відповідача, третьої особи та неподанням витребуваних доказів.

23.09.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказував на те, що між сторонами були підписані акти здачі-приймання виконаних робіт, за якими сторони погодилися із обсягами та вартістю виконаних робіт.

В судовому засіданні 23.09.2015 р. судом оголошувалась перерва на 26.10.2015 р.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання з'явилися, вимоги ухвал суду виконали, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2011 р. між Агентством (замовник) та Підприємством (виконавець) було укладено державний контракт на роботи з відновлення вихідних матеріалів фільмів, що відносяться до національної спадщини, для поповнення національного кіно фонду на умовах державного замовлення №54 від 16.12.2011 р. (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи (за кодом 92.11.3 послуги з виробництва кіно- і відеофільмів і супутні послуги) з відновлення вихідних матеріалів фільмів, що відносяться до національної спадщини, для поповнення національного кіно фонду (роботи) в порядку і на умовах, визначених цим контрактом.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що замовник здійснює оплату робіт у розмірі, передбаченому п. 3.1 цього контракту за рахунок видатків загального фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою «Створення та розповсюдження національних фільмів» (КПКВ 1806020) в сумі 14 598 601,89 грн. без ПДВ.

За змістом п. 4.3 Договору перерахування коштів здійснюється замовником в такому порядку:

- після підписання цього контракту - попередня оплата у розмірі 70% кошторисної вартості першого етапу. Остаточний розрахунок за перший етап сплачується замовником після надання акту про закінчення першого етапу виробництва та звіту про фактичне використання коштів, в сумі не більше ніж затверджено плановим кошторисом витрат (п. 4.3.1);

- попередня оплата вартості робіт другого етапу в розмірі 70% його вартості. Остаточний розрахунок з виконавцем здійснюється після виконання всіх робіт за контрактом та надання замовнику акту здачі-приймання виконаних робіт та фінансового звіту в цілому за контрактом (п. 4.3.2).

Відповідно до п. 5.2 Договору після завершення всіх робіт за контрактом виконавець у відповідності до порядку, визначеного додатком №5 до контракту надає замовнику експертний висновок щодо творчої та технічної якості виконаних робіт та фінансовий звіт. У складі фінансового звіту виконавець надає замовнику калькуляцію фактичних витрат по кожному окремому фільму. Після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт виконавець здає вихідні матеріали відповідальній особі на зберігання (Підприємства).

На виконання умов договорів відповідачем виконувались, а позивачем приймалися роботи, що підтверджується проміжними актами частково виконаних робіт від 25.06.2012 р., 28.09.2012 р., від 03.12.2012 р., від 17.12.2012 р., від 17.05.2013 р., а також актом здачі-приймання виконаних робіт за Договором від 17.05.2013 р.

За наслідками проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Агентства за період з 01.01.2012 р. по завершений місяць 2015 року посадовими особами Державної фінансової інспекції України встановлено завищення вартості проведених відповідачем робіт за вказаним договором на суму 805 353,16 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із завищенням, на думку позивача, відповідачем вартості виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача відшкодувати завдані збитки у розмірі 805 353,16 грн.

Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання §4 Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано суду копії актів приймання виконаних робіт (проміжні акти частково виконаних робіт від 25.06.2012 р., 28.09.2012 р., від 03.12.2012 р., від 17.12.2012 р., від 17.05.2013 р., а також акт здачі-приймання виконаних робіт за Договором від 17.05.2013 р.), з яких вбачається факт прийняття позивачем виконаних на підставі умов Договору відповідачем робіт без будь-яких зауважень.

Більш того, в пункті 8 акту здачі-приймання виконаних робіт за Договором від 17.05.2013 р., складеному за наслідками виконання зобов'язань за Договором, визначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 3 статті 853 Цивільного кодексу України визначено, що якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Суд відзначає, що зазначені позивачем обставини не є недоліками, які не могли бути виявлені.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з приписами статті 34 цього ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом на підставі дослідження умов Договору, а також усіх доказів, наявних в матеріалах справи встановлено, а позивачем не спростовано того, що всі роботи за Договором були відповідачем виконані та замовником прийняті без зауважень, за наслідками чого були проведені оплати виконаних робіт.

Відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем договірного зобов'язання.

При цьому, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, акт ревізії Державної фінансової інспекції України №04-20/2 від 20.04.2015 р. має оцінюватись у сукупності з іншими доказами за правилами статей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, і не приймається судом в якості доказу неналежного виконання відповідачем зобов'язання за Договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 27.03.2014 р. у справі №927/1195/13.

Більш того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а позивачем належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 805 353,16 грн.

З огляду на відсутність доказів порушення відповідачем зобов'язання по виконанню робіт за Договором, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог Державного агентства України з питань кіно у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державного агентства України з питань кіно відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.10.2015 р.

Суддя В.П. Босий