донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.08.2015 справа №908/2352/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:ОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
При секретарi: ОСОБА_4
від позивача:ОСОБА_5 представник за довіреністю №23-12/14-34 від 23.12.2014 р.
від відповідача:не зявились

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Шляхове будiвництво "Альтком", м. Марiуполь, Донецька область

на рішення господарського суду Запорiзької області

від03.06.2015 року
у справі№ 908/2352/15-г (суддя Носівець В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Райффайзен Лiзинг ОСОБА_6", м. Київ
до Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Шляхове будiвництво "Альтком", м. Марiуполь, Донецька область
про стягнення 566725,24 грн.
ВСТАНОВИВ:

У 2015 роцi Товариство з обмеженою вiдповiдальнiстю "Райффайзен Лiзинг ОСОБА_6", м. Київ звернулось до господарського суду Запорiзької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Марiуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 566725,24грн.

Рішенням господарського суду Запорiзької області від 03.06.15р. позовнi вимоги Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю "Райффайзен Лiзинг ОСОБА_6", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Донецьк задоволені у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи буд. 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_6" (04073, м. Київ, проспект Московський 9, корп. 5, офіс 101, ) 566725,24 грн. (п'ятсот шістдесят шість тисяч сімсот двадцять п'ять грн. 24 коп.) основного боргу, 11334,50 грн. (одинадцять тисяч триста тридцять чотири грн. 50 коп.) судового збору.

Вiдповiдач, з рiшенням господарського суду Запорiзької областi вiд 03.06.2015 року не погодився, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому, він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд: рішення господарського суду Запорiзької областi вiд 03.06.2015 року по справi №908/2352/15-г скасувати та прийняти нове рiшення, яким вiдмовити у задоволеннi позову у повному обсязi.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Запорізької області від 03.06.2015 р. у справі №908/2352/15-г - без змін.

Представник відповідача до судового засідання не зявся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення №02-30/1547/15 від 27.07.2015 р., своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У даному випадку суд першої інстанції чітко визначив, які саме норми діючого законодавства України слід застосовувати для вирішення спору: глава 58 параграф 6 Цивільного кодексу України ЛІЗИНГ та Закон України Про фінансовий лізинг.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен ОСОБА_6" (лізингдавець, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво АЛЬТКОМ" (лізингоодержувач, відповідач у справі) 22.03.2007 р. уклали договір фінансового лізингу № L387-03/07 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1, 1.2 якого, лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначається в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

На виконання умов договору фінансового лізингу, лізингодавець придбав тандемний коток НD 110 фірми HAMM, серійний номер Н1740891, що є предметом лізингу за договором купівлі-продажу № Р363-03/07 від 22.03.2007 р. та на підставі акту приймання-передачі від 03.04.2007 р. передав його лізингоодержувачу.

Строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених в графіку платежів, та не може бути менше одного року.

Лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, та комісію лізингодавця. Розмір лізингових платежів за кожний період лізингу, їх загальна сума та порядок сплати зазначаються в графіку, згідно з п. п. 4.1, 4.2 договору.

Оплата всіх лізингових платежів, зазначених в цьому розділі договору, здійснюється лізингодержувачем в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця. лізингоодержувач здійснює платежі відповідно до графіку з коригуванням їх загальної вартості на зміну курсу Національного банку України для Євро за правилами, наведеними в п. 3 Графіку.

Відповідно до п. п. 5.1 - 5.4 загальних умов фінансового лізингу Додатку № 4 до договору фінансового лізингу, лізингоодержувач зобов'язується сплачувати зазначені в графіку лізингові платежі.

Датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок. Лізингоодержувач сплачує зазначені в графіку авансові лізингові платежі на підставі рахунку протягом 5 днів з дня укладення договору. Рахунок на оплату авансових лізингових платежів надається лізингодавцю при укладенні договору. Лізингоодержувач сплачує зазначені в графіку поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електрону адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно. В цьому випадку лізингоодержувач зобов'язаний оплатити рахунок до 10 числа поточного місяця. Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі починаючи з першого періоду лізингу. При цьому, першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий лізингоодержувачу за актом приймання-передачі. Зазначені в графіку порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу.

Внаслідок наявності у лізингоодержувача простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу була проведена реструктуризація заборгованості та сторонами підписані угоди, якими внесені зміни до графіку платежів, а саме: угоди про внесення змін до договору фінансового лізингу № L387-03/07 від 28.04.2007 р., від 02.03.2009 р., від 01.09.2009 р.; від 02.08.2010 р.; від 01.12.2010 р.; від 04.05.2011 р.; від 28.02.2014 р.

Додатковою угодою від 28.02.2014 р. до договору фінансового лізингу № L387-03/07 від 22.03.2007р. сторони внесли зміни наступного змісту:

«п. 1.3. Виконання зобов'язань/боргових зобов'язань Лізингоодержувача за Договором, з моменту укладання цієї додаткової угоди, є відстроченим. Встановити кінцеву дату виконання лізингоодержувачем зобов'язань за договором до 30.09.2014 р.

п. 1.4. З урахуванням умов, визначених п. 1.1 цієї Угоди, сторони засвідчують, що договір є чинним та діє до повного виконання лізингоодержувачем зобов'язань перед лізингодавцем щодо сплати заборгованості відповідно до умов договору та п. 1.1 цієї угоди.

п. 2. Сторони дійшли згоди, що зобов'язання лізингоодержувача перед лізингодавцем за Договором, припиняються, після повного та належного виконання лізингоодержувачем зобов'язань, визначених п. 1.1 цієї Угоди, та у разі сплати викупної вартості предмета лізингу в строк та у розмірі, визначеними договором купівлі-продажу (викупу).»

Лізингоодержувач свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконував не належним чином та допустив прострочення платежів за виставленими рахунками за період з 01.12.2009 р. по 14.06.2013 р. (арк.с. 39-66), внаслідок чого заборгованість склала 566725,24 грн. До теперішнього часу кошти не перераховані, тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом та застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору, згідно ст. 628 ЦК України.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Приписами статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду, відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором та може включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, згідно ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо внесення лізингових платежів на суму 566725,24 грн., у встановлений строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 33, ст. 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязi.

За таких обставин, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційної скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2015р. у справі №908/2352/15-г залишити без задоволення, а рішення без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:

1 прим. у справу;

1 прим. позивачу;

1 прим. відповідачу;

1 прим. ДАГС;

1 прим. ГСЗО