РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/21289/15
за позовом Посольства Лівії в України

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

про стягнення 40 435,07 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Гордієвич О.В. (дов.№442/11/2 від 09.07.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Посольство Лівії в України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення 40 435,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 порушено провадження у справі № 910/21289/15 та призначено її до розгляду на 24.09.2015 року.

За наслідками судового засідання 24.09.2015 суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 08.10.2015 року.

08.10.2015 суд у задоволення клопотання представника позивача продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 27.10.2015 року.

У судовому засіданні 27.10.2015 представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п.3.10. постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, вивчивши надану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, прийняв її та зауважив, що подальший розгляд справи здійснюється із урахуванням заявлених збільшень.

Відповідач для участі у судових засіданнях уповноваженого представника не направляв, проте про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач також не надавав, тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представник відповідача не з'явився до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 між Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (страховик) та Посольством Лівії в Україні (страхувальник та вигодонабувач) укладено договір №35-08/00001102/1.1.2.00 добровільного страхування наземного транспорту, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2.

Пунктом 27.1.Договору визначено що є страховими ризиками щодо застрахованого ТЗ та/або ДО, серед яких, зокрема, зазначено ДТП - подію, що сталася під час руху застрахованого ТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки страхувальникові (п.27.1.1.Договору).

Відповідно до відомості №9472612 про дорожньо-транспортну пригоду, 07.12.2014 по вул.Оболонський у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом марки "Opel", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

За умовами Договору, а саме п.31.1.3., страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені даним Договором та правилами.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.12.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку за договором №35-08/00001102/1.1.2.00 від 04.02.2014 року.

09.12.2014 відповідачем проведено огляд транспортного засобу марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2, про що складено відповідний протокол по справі №24731 та зазначено характер виявлених пошкоджень.

Вартість відновлювального ремонту ТЗ марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2, відповідно до рахунку-фактури №Є-634 від 17.12.2014, виставленого СТО ФОП ОСОБА_4, становить 28568,00 грн.

Оскільки, відповідач так і не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у його виплаті, та не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся із даним позовом до суду.

Також, враховуючи прострочення строків виплати страхового відшкодування, позивачем нарахована пеня у розмірі 14229,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами у даній справі Договір №35-08/00001102/1.1.2.00 від 04.02.2014 є за своєю правовою природою договором страхування, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 67 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Приписами ст.988 ЦК України унормовано обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За п.35.2.Договору, рішення про виплату або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування страховик приймає протягом 7 (семи) робочих днів після отримання всіх необхідних документів, передбачених п.33 Договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.12.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку за договором №35-08/00001102/1.1.2.00 від 04.02.2014 року.

Вказана заява отримана відповідачем 09.12.2014, що вбачається із вхідного штемпеля на ній, та зареєстрована за номером №24731. Також, відповідачем проведено огляд пошкодженого ТЗ "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2, про що складено відповідний протокол по справі №24731 та зазначено характер виявлених пошкоджень.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, відповідно до рахунку-фактури №Є-634 від 17.12.2014, виставленого СТО ФОП ОСОБА_4, становить 28568,00 грн.

Відповідно до п.36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом з тим, матеріали справи не містять та відповідачем не надано відповідного рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, так як і не надано будь-яких інших документів, що слугували би підставою для зволікання відповідача здійснити передбачену законом виплату страхового відшкодування позивачу.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Водночас, згідно з п.37.2 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 14229,00 грн. за період з 09.12.2014 по 08.10.2015, з урахуванням приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 232 ГК України, щодо якого суд вважає за необхідне наголосити на невірно застосованому позивачем строку нарахування пені.

Так, з моменту отримання заяви про стразовий випадок 09.12.2014, відповідач за приписами п.36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", мав прийняти рішення не пізніше 90 днів, тобто до 09.03.2015 року.

У зв'язку із цим, враховуючи шестимісячний термін для нарахування пені, період має визначатися з 10.03.2015 по 08.09.2015, за який пеня становить 8537,53 грн.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню частково, а саме підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 28568,00 грн. та пеня у розмірі 8537,53 грн.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Посольства Лівії в Україні до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення 40 435,07 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, місто Київ, провулок Новопечерський, 19/3; ідентифікаційний код 25965081) на користь Посольства Лівії в Україні (04050, місто Київ, вулиця Овруцька, 6) 28568 (двадцять вісім тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок страхового відшкодування, 8537 (вісім тисяч п'ятсот тридцять сім) гривень 53 копійки пені та 1584 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят чотири) гривні 03 копійки витрат зі сплати судового збору.

У іншій частині у позові відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 27.10.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 02.11.2015 року

Суддя К.В. Полякова