ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 р. Справа № 909/1019/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: першого заступника прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ,76018

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2

за участю:

від позивача: Буджак В.М., довіреність № 2191/01-20/66-в від 06.01.15

від прокуратури: Янцюк Н.В, посвідчення № 029695 від 20.10.14

від відповідачів представники не з"явились

ВСТАНОВИВ:

перший заступник прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи - підприємства ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 571777,75 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що використання відповідачами земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів спричинило позивачу збитки у вигляді недоодержаних доходів.

Керуючись ч.3 ст.2 ГПК України, перший заступник прокурора м.Івано-Франківська в позовній заяві №85-259-15 від 31.08.15 (вх.№9295/15 від 02.09.15) визначив, на підставі якого законодавства подається позов; в чому саме порушуються матеріальні інтереси держави; обґрунтував необхідність їх захисту. Тому, у відповідності до ч.1 ст.2 ГПК України, слід вважати, що прокурор з вимогами, викладеними в позовній заяві, звернувся до господарського суду в інтересах держави на підставі покладеного на нього п.2 ст. 121 Конституції України представництва.

В судовому засіданні представник позивача та прокурор позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому представник позивача зазначив, що позивачем вживалися усі можливі заходи, спрямовані на усунення правопорушення, проте відповідачі на ці заходи не реагують.

Представники відповідачів в судові засідання жодного разу не з"явилися, причин неявки в судове засідання суду не повідомили, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином ухвалами суду від 04.09.15, 17.0915, 06.10.15 та 13.10.15, що підтверджується відмітками відділу документального забезпечення суду на зворотньому боці зазначених ухвал та повідомленнями про вручення поштових відправлень ( вх. номер повідомлення 10321/15 від 01.10. 2015 р., вручено ухвалу від 17.09.15 ФОП ОСОБА_1,

дата вручення 29.09.15; вх. номер повідомлення 10377/15 від 02.10.15, вручено ухвалу від 17.09.15 ФОП ОСОБА_2, дата вручення 29.09.15; вх. номер повідомлення 11381/15 від 27.10.15, вручено ухвалу від 13.10.15 ФОП ОСОБА_1, дата вручення 26.10.15).

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 №75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Вказана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 ГПК України, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора та представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приймає до уваги наступне.

На підставі п.23 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.08 між Івано-Франківською міською радою (орендодавець) та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1.(орендарі) 15.08.08 укладено договір оренди землі, зареєстрований в міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України за НОМЕР_3.

Згідно умов даного договору відповідачам передано в строкове, платне користування земельну ділянку загальною площею 0,7851га для обслуговування станції технічного обслуговування автомобілів з мийкою по вул. Хриплинська, 39 в м.Івано-Франківську.

Даний договір укладено терміном на три роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію(п.6 даного договору).

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, орендарі із заявами про продовження терміну дії спірного договору не зверталися, таким чином, вказаний договір припинив свою дію 27.11.11.

Пунктом 17 договору оренди землі від 15.08.08 сторони погодили, що після припинення дії договору орендарі повертають орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вони її одержали.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань спірну земельну ділянку відповідачами позивачу не повернуто.

03.02.15 інспектором Управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки на предмет дотримання вимог земельного законодавства щодо наявності правоустановчих документів на земельну ділянку.

За результатами даного обстеження складено акт обстеження №11 від 03.02.15, у якому зазначено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачами для обслуговування станції технічного обслуговування автомобілів з мийкою за відсутності документів на право користування спірною земельною ділянкою.

Згідно листа Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську від 04.02.15 №481/9109-15-15-03 відповідачами за 2010-2014 роки нарахування та сплата податкових платежів не здійснювалася, та станом на 04.02.15 ФОП ОСОБА_1 нараховано 207,4тис.грн. податкових зобов"язань по орендній платі, ФОП ОСОБА_2 - 206,6тис.грн.

27.05.15 комісією з визначення та відшкодування територіальній громаді м.Івано-Франківська збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства, розглянуто розрахунок збитків, завданих відповідачами внаслідок використання спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, про що складено акт про визначення збитків власнику землі від 27.05.15, який затверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №347 від 02.07.15.

На засіданні зазначеної комісії відповідачі присутні не були, хоча про необхідність присутності на засіданні комісії відповідачі повідомлені листами №212/01-17/08-в від 15.04.15 та №269/04-08/08 в від 08.05.15, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень про вручення поштових відправлень.

Згідно акта про визначення збитків власнику землі від 27.05.15, сума неодержаного територіальною громадою м.Івано-Франківська доходу визначається збитками, які нанесені за час фактичного використання земельної ділянки відповідачами і становить 571777,75грн.

Зазначений акт 17.07.15 за вих.№1165/01-18/19-в позивачем надіслано відповідачам з повідомленням про необхідність його розгляду та відшкодування завданих збитків, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доказів повернення спірної земельної ділянки позивачу та відшкодування збитків відповідачами суду не подано.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічні визначення містить норма статті 373 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна (позадоговірна) відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

При цьому, задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов, якими є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором та порушення такого правила поведінки винною особою (протиправність поведінки); наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони, вина особи, що завдала шкоду. Наявність всіх чотирьох складових правопорушення є необхідною вимогою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків.

Предметом позову у даній справі є збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок користування відповідачем земельною ділянкою без законних підстав.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно із ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У статті 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України встановлено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, згідно п. 3 якого відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому, неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗК України), що зумовлювало виникнення у відповідача зобов'язання по оформленню документів, які посвідчують передачу земельної ділянки в оренду.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (ч. 2 ст. 125 ЗК України).

Згідно ст. 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Частиною 4 статті 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі користуються спірною земельною ділянкою без жодних правових підстав, тому позивач вживав заходів до недопущення спричинення збитків, зокрема, в матеріалах справи наявні докази звернення позивача до відповідачів з претензією №1037/01-18/48-в від 24.05.12 щодо продовження договору оренди землі, повідомленням №21/05-03/08-в від 15.01.15 щодо проведення обстеження спірної земельної ділянки, листом №77/04-03/08-в від 13.02.15 щодо вчинення відповідачами дій, спрямованих на виготовлення документів на право користування земельною ділянкою та погашення збитків, а також повідомленням від 17.07.15 за вих.№1165/01-18/19-в про необхідність розгляду акта про визначення збитків власнику землі від 27.05.15 та відшкодування завданих збитків. Факт отримання відповідачами зазначених повідомлення та листа підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що збитки у вигляді упущеної вигоди розраховано позивачем у вигляді орендної плати за період з 01.05.12 по 27.05.15, яку суд вважає обґрунтованою. Крім того, матеріали справи місять докази, які підтверджують намір отримання позивачем конкретного розміру прибутку, як-от претензію №1037/01-18/48-в від 24.05.12, повідомлення №21/05-03/08-в від 15.01.15, лист №77/04-03/08-в від 13.02.15.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до абз. 1, 2, 4 п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам ,розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимог абз. 1, 2, 4 п. 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів №212/01-17/08-в від 15.04.15 та №269/04-08/08 в від 08.05.15 та повідомлень про вручення поштових відправлень, однак відповідачі своїм правом не скористалися.

Крім того, судом встановлено, що відповідачі в порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань не повернули позивачу спірну земельну ділянку (протиправна поведінка), що, в свою чергу, спричинило збитки позивачу (причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою), відтак є підставою для стягнення з відповідача цих збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст.614 ЦК України).

Відповідачі в судові засідання не з"явилися, доводів позивача не спростували.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачами прийнятих на себе договірних зобов"язань та норм чинного законодавства, позов підлягає до задоволення.

Щодо судових витрат, то суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7"Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" з наступними змінами).

З позовної заяви вбачається, що прокурором подано відповідний позов в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради. Таким чином, позивачем у справі є Івано-Франківська міська рада, в інтересах якої подано позов прокурором.

Відповідно до ч.2 ст.44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI (далі-Закон), який відповідно до статті 10 набрав чинності з 01.11.2011 року (із змінами та доповненнями) за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір.

Відповідно до частини 1 статті 4 вищевказаного закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.14 становить 1 218 грн. 00 коп.

В даному випадку позовна заява, подана прокурором, який відповідно до чинного законодавства звільнений від сплати судового збору, є вимогою майнового характеру і спірному випадку за подання даної позовної заяви стягненню підлягає судовий збір в сумі 11435,56грн., оскільки даний позов заявлено прокурором в інтересах Івано-Франківської міської ради.

Відповідно до п.4. 6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами та доповненнями) приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалась до суду.

Таким чином, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачів порівну.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.116, 124, 125, 126, 156, 157 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 22, 614, 623, 1166 Цивільного кодексу України, Законами України "Про прокуратуру", "Про судовий збір", ст.ст. 32, 33, 43, 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов першого заступника прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до фізичної особи - підприємства ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 571777,75 грн.

Стягнути з фізичної особи - підприємства ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1) та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2(АДРЕСА_2, ід.код НОМЕР_2) на користь Івано-Франківської міської ради (вул.Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, , р/р 0002 в УДКСУ в Івано-Франківській області, код платежу 13050200, МФО 836014(для юридичних осіб)) 571777,75 (п"ятсот сімдесят одну тисячу сімсот сімдесят сім гривень сімдесят п"ять копійок) збитків.

Стягнути з фізичної особи - підприємства ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ід.код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету 5717,78(п"ять тисяч сімсот сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок) судового збору. Судовий збір зарахувати в доход Державного бюджету України за наступними платіжними реквізитами: рахунок 3002 - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) за кодом класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач - УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ отримувача - 37952250, банк - ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО банку - 836014.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2(АДРЕСА_2, ід.код НОМЕР_2) в доход Державного бюджету 5717,78(п"ять тисяч сімсот сімнадцять гривень сімдесят вісім копійок) судового збору. Судовий збір зарахувати в доход Державного бюджету України за наступними платіжними реквізитами: рахунок 3002 - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) за кодом класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач - УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ отримувача - 37952250, банк - ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО банку - 836014.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.11.15

Суддя Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 03.11.15