донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.10.2015 справа №913/421/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Бойченка К.І., Колядко Т.М.
за участю представників сторін від позивача від відповідача не з'явився; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від27.08.2015 року (підписано 28.08.2015р.)
у справі№ 913/421/15 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 68 068,91 грн.
В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (позивач) із позовом до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область (відповідач) про відшкодування з відповідача на користь позивача 68 068,91 грн. майнових збитків (відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013).

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.08.2015р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача майнові збитки в розмірі 68 068,91грн. (відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013) та витрати на судовий збір в сумі 1 827,00 грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник посилається на те, що наданий позивачем у якості доказу акт інвентаризації не може вважатися належним доказом по справі, оскільки по-перше, з нього не вбачається яка кількість матеріальних цінностей була на складах до крадіжки, а по-друге - він не підписаний представником відповідача всупереч вимог п. 7.1.3 договору № 10-М/633 від 31.12.2013р. Крім того, акт інвентаризації від 06.05.2014р. складений у відсутності представника відповідача.

Також відповідач посилався на те, що судом не прийнято до уваги зміст п. 7.1.6 договору № 10-М/633 від 31.12.2013р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, яке судовою колегією було задоволено.

Судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу за наявними в справі матеріалами без представників сторін, що не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір про охорону об'єкту Державною службою України від 31.12.2013р. № 10-М/633 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого відповідач здійснює державну охорону об'єктів охорони, що належать позивачу, а також матеріальних цінностей, що в них знаходяться, а позивач - своєчасно здійснює оплату послуг позивача на умовах і в порядку, встановлених цим Договором.

Відповідно до п. 7.1.1 Договору, відповідач несе майнову відповідальність за прямі збитки, спричинені майну позивача внаслідок розкрадання шляхом крадіжки, грабежу або розбою, знищення або псування матеріальних цінностей (у тому числі шляхом підпалу) сторонніми особами, які проникли до об'єкту охорони, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно до п. 7.1.3 Договору, при наявності письмової заяви позивача про заподіяні збитки повноважні представники відповідача зобов'язані брати участь у визначенні розміру цих збитків.

За змістом абз.2 п.7.1.4 Договору, розмір збитків має бути підтвердженим відповідними документами та розрахунками вартості викрадених, знищених або пошкоджених цінностей, грошових коштів, складеними за участю відповідача та звіреними бухгалтерськими даними на день події.

Підпунктами "в", "м" п. 7.1.6 Договору визначено, що відповідач не несе майнової відповідальності за майнові збитки, заподіяні позивачу при групових порушеннях громадського порядку або в масових заворушеннях, а також за збитки, розмір яких визначено позивачем самостійно, без повідомлення відповідачу про час визначення розмірів збитків.

Згідно п.п. 9.1, 9.2 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх обов'язків за цим Договором, якщо таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, що виникли після укладання даного Договору незалежно від волі сторін. Під обставинами непереборної сили слід розуміти надзвичайні ситуації природного, техногенного, воєнного та соціально-політичного характеру, включаючи видання нормативно-правових актів уповноваженими державними органами, що перешкоджають належному виконанню сторонами зобов'язань, передбачених цим Договором.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що під час чергування працівників відповідача 06.05.2014 року в період часу з 02-10 год. по 03-30 год. на території складів №№ 5, 6, 7 та 8, які знаходяться на території виробничих споруд № 45 відокремленого підрозділу "УМТП" підприємства позивача, був здійснений озброєний напад групою невстановлених осіб, внаслідок чого було викрадено вибухову речовину амоніт 6 ЖВ.

Створеною 06.05.2014р. комісією, у складі якої були працівники підприємства позивача та інспектор Свердловського МВ ГУМВС України в Луганській області було проведено зняття залишків вибухових матеріалів, встановлений факт викрадення 1248 кг амоніту 6 ЖВ внаслідок озброєного нападу, про що складені акти огляду складів та інвентаризації (а.с. 15, 16).

Акт інвентаризації від 06.05.2014р. представником відповідача не підписаний.

Як вбачається зі Спецповідомлення від 06.05.2014р., яке відповідач надавав Департаменту Державної служби охорони, на момент скоєння злочину об'єкти позивача охороняв наряд Краснодонського МВ УДСО у кількості 4 осіб. Невідомі озброєні особи у кількості приблизно 20 осіб, погрожуючи зброєю та обстрілом із кулемета та гранатомета, проникли на склади вибухових речовин, загрузили вибухівку у вантажні автомобілі, відібрали табельну зброю у міліціонерів та зникли (а.с. 57).

Позивач звернувся із заявою (повідомленням) від 08.05.2014р. за вих. № 12/48 про кримінальне правопорушення до Свердловського МВ ГУМВС України в Луганській області (а.с. 17), яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та за якою розпочате досудове розслідування, що підтверджується довідкою від 08.05.2014р. за вих. № 52/9043 про прийняття та реєстрацію заяви (а.с. 18).

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 68 068,91 грн. майнових збитків (відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013) через викрадення невстановленими особами вибухової речовини 1248 кг амоніту 6 ЖВ на території складів №№ 5, 6, 7 та 8, які знаходяться на території виробничих споруд № 45 відокремленого підрозділу "УМТП" підприємства позивача, що знаходились під охороною працівників відповідача.

Згідно до ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За змістом ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом вищенаведеного п. 7.1.1 Договору, підставою до відшкодування відповідачем прямих збитків, що спричинені внаслідок встановлених в справі обставин, є факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором.

Зміст обов'язків відповідача передбачений п. 5.1 Договору, згідно до якого відповідач зобов'язаний - забезпечити в межах наданих повноважень надійну охорону об'єктів охорони та матеріальних цінностей позивача, що прийняті під охорону; охорону громадського порядку в місцях несення служби працівниками відповідача; дотримання встановлених правил пожежної безпеки на постах силами працівників відповідача під час несення ними служби; здійснювати внутрішньо-об'єктовий (пропускний) режим у приміщеннях та на території об'єкта.

А ні в позовній заяві, а ні в послідуючих поясненнях, позивач не зазначає, в чому полягає неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, внаслідок яких стався озброєний напад та викрадення майна.

Зазначені обставини позивача не спростовують, а в наданих ним актах (а.с. 15, 16) факт озброєного нападу підтверджений.

Оскільки позивачем не зазначений та не доведений факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, судова колегія вважає безпідставним покладення на відповідача обов'язку відшкодування вартості майна, викраденого внаслідок озброєного нападу 06.05.2014р.

Крім того, відповідно до ст. 1 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014р. №1669-VII, згідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, на території розташування відповідних виробничих підрозділів відповідача розпочалася антитерористична операція.

Зазначена територія до теперішнього часу не є підконтрольною державі Україна.

Будь-яких змін до Договору в частині посилення охорони об'єкту позивача у зв'язку з існуючими подіями сторонами не внесено.

Також недоведеним є розмір збитків, оскільки в матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, з яких вбачалося б, що саме, в якій кількості, а також якої вартості знаходилось на охоронюваному працівниками позивача складі, де стався озброєний напад.

Наданий позивачем акт інвентаризації належним доказом розміру збитків не є, оскільки з нього не вбачається, яка кількість та чого саме була на об'єкті, він не підписаний відповідачем.

Крім того відповідачем на суму збитків неправомірно нараховані інфляційні та ПДВ.

За таких підстав, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 68 068,91 грн. відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013р., оскільки з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором, а також відсутні докази вартості викраденого майна.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на доведеність позивачем факту завдання йому збитків саме з вини відповідача, але не дослідив належність поданих позивачем доказів та визнав встановленими обставини, що не підтверджуються належними доказами по справі, що призвело до прийняття невірного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 27.08.2015р. у справі № 913/421/15 слід скасувати через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

По справі № 913/421/15 слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область про відшкодування з відповідача на користь позивача 68 068,91 грн. майнових збитків (відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013).

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь відповідача судовий збір в розмірі 2 009,70 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 27.08.2015р. у справі № 913/421/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська область про відшкодування з відповідача на користь позивача 68 068,91 грн. майнових збитків (відповідно до умов договору № 10-М/633 від 31.12.2013).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-а, код 37596090) на користь Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 27, код 08596831) судовий збір за подання апеляційної скарги 2 009,70 грн.

Зобов'язати господарський суд Луганської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

Т.М. Колядко

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС