РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Справа №903/586/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Саврій В.А. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Грищенко І.Г. (договір №14/11/1 від 14.11.14р.)

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича на рішення господарського суду Волинської області від 22 липня 2015 року у справі №903/586/15 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002"

до Фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича

про 263 116,42 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2015 року, рішенням господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ТОВ "Тандем-2002" до ФГ "Волиньагроком" Слуцького В.Д. про стягнення 263 116,42 грн. боргу і стягнуто з відповідача на користь позивача 131687,52 грн. заборгованості, 76828,67 грн. - пені, 35163,47 грн. - 10% річних, 18436,18 грн. - інфляційних, 5242,32 грн. - судового збору, та відмовлено у стягненні 1000,58 грн. інфляційних.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки згідно умов укладеного між сторонами Договору поставки №14/01/4 покупець не може прострочити наступний платіж, доки не відбулась оплата попередньої поставки, а постачальник не може здійснювати наступні поставки.

Відповідно, вважає, що прострочення мало місце лише по накладній від 14 січня 2013 року №Т-00000066 на суму 12 974,50грн., а усі інші прострочення виходять за межі цього договору.

Також, вважає, що ТОВ "Тандем-2002" застосувало за порушення умов договору дві тотожні між собою санкції: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ і 10% річних від простроченої від оплати суми.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає, що дане рішення прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки, в порушення умов Договору поставки №14/01/4 відповідач розрахувався за поставлений товар не в повному обсязі і допустив заборгованість у 131 687,52 грн.

Також, зазначає, що сплата 10% річних від простроченої суми, розмір якої встановлений договором, так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту його майнового права та інтересу шляхом отримання від боржника компенсації за користування коштами, що належнали до сплати кредиторові.

21 вересня 2015 року, відповідачу - ФГ "Волиньагроком" Слуцькому В.Д. було відновлено строк на подання даної апеляційної скарги.

21 вересня 2015 року, розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів Демидюк О.О., Мамченко Ю.А., було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено її у складі: Дужич С.П. - головуючий, Саврій В.А., Юрчук М.І.

21 вересня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 28 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а рішення господарського суду Волинської області залишити без змін.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання у зв'язку з зайнятістю його представника в інших судових засіданнях.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга була прийнята до провадження 21 вересня 2015 року, тобто більше ніж за місяць до дати судового засідання, яку відповідач отримав 01 жовтня 2015 року, та, у своєму клопотання, не надав жодних доказів зайнятості представника в інших судових засіданнях, тобто не зазначив причини, які унеможливили направлення в судове засідання представника, і беручи до уваги положення ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що неприбуття в судове засідання представника відповідача, належним чином та своєчасно повідомленого про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, (що свідчить про надання відповідачу можливості скористатися наданими ст. 22 ГПК України правами на участь у судовому засіданні його представнику) не перешкоджає перегляду справи за наявними в матеріалах справи доказами і відхиляє клопотання відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що розгляд даної апеляційної скарги можливо провести за наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

14 січня 2013 року, між позивачем - ТОВ "Тандем - 2002", як постачальником, та відповідачем - ФГ "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича, як покупцем, було укладено Договір поставки №14/01/4, згідно якого постачальник зобов'язався протягом 2013 року передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або в мішках), премікси, інший товар за погодженням сторін, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором. (т.1 а.с.30-31)

Згідно із п.2.1, п.2.2 цього Договору, найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних постачальника на товар.

Сторони домовилися, що усі видаткові накладні, за якими постачальник поставив покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту цих накладних.

Відповідно до п.3.1, п.3.2 Договору, поставка товару здійснюється партіями протягом усього терміну дії цього договору.

Терміни поставки конкретних партій товару узгоджуються сторонами додатково шляхом підписання відповідних додаткових угод або здійсненням конклюдентних дій сторін (дій спрямованих на виконання зобов'язання або таких, що свідчать про прийняття виконання зобов'язання з боку контрагента), пов'язаних з передачею-прийманням товару. У разі потреби термін поставки може бути змінений постачальником в робочому порядку з обов'язковим повідомленням покупця (при цьому відсутність письмових заперечень покупця до дати поставки, вказаної в повідомленні, буде свідченням узгодженості сторонами договору фактичної дати поставки конкретної партії товару).

Згідно з п.4.1, п.4.2 Договору №14/01/4, ціна товару, що поставляється відповідно до договору, вказується у видаткових накладних постачальника. У вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно з базисом поставки.

Загальна вартість договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних постачальника. Зміна загальної вартості договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженим представниками сторін додаткових угод на поставку таких партій товару.

Відповідно до п.5.1, п.5.2 даного Договору, оплата товару покупцем здійснюється 100% відповідно до видаткової накладної не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

Постачальник має право без додаткового погодження з покупцем кошти, які сплачує покупець відповідно до умов цього договору, зараховувати в наступному порядку незалежно від призначення платежу: в першу чергу - прострочені платежі (основного боргу), в другу чергу - поточні платежі.

На виконання умов Договору поставки №14/01/4 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними:

- №Т-00000066 від 14 січня 2013 року на суму 12974,50 грн.;

- №Т-00000170 від 25 січня 2013 року на суму 9743,50 грн.;

- №Т-00000212 від 31 січня 2013 року на суму 6362,50 грн.;

- №Т-00000318 від 12 лютого2013 року на суму 3774 грн.;

- №Т-00000394 від 25 лютого 2013 року на суму 14991,50 грн.;

- №Т-00000482 від 06 березня 2013 року на суму 7670 грн.;

- №Т-00000537 від 14 березня 2013 року на суму 4269 грн.;

- №Т-00000669 від 01 квітня 2013 року на суму 7744,50 грн.;

- №Т-00000727 від 08 квітня 2013 року на суму 8710,50 грн.;

- №Т-00000771 від 15 квітня 2013 року на суму 14198 грн.;

- №Т-00000827 від 22 квітня 2013 року на суму 7184,50 грн.;

- №Т-00000957 від 15 травня 2013 року на суму 13611 грн.;

- №Т-00000993 від 20 травня 2013 року на суму 9065,50 грн.;

- №Т-00001070 від 29 травня 2013 року на суму 1747,50 грн.;

- №Т-00001159 від 10 червня 2013 року на суму 5412 грн.;

- №Т-00001202 від 17 червня 2013 року на суму 13391,50 грн.;

- №Т-00001329 від 04 липня 2013 року на суму 18459 грн.;

- №Т-00001484 від 26 липня 2013 року на суму 13880,26 грн.;

- №Т-00001650 від 19 серпня 2013 року на суму 22858,75 грн.;

- №Т-00001739 від 30 серпня 2013 року на суму 21718,01 грн.;

- №Т-00001868 від 13 вересня 2013 року на суму 7409,50 грн.;

- №Т-00002213 від 28 жовтня 2013 року на суму 21881,51 грн.;

- №1-00002352 від 13 листопада 2013 року на суму 12193,50 грн.;

- №Т-00002367 від 14 листопада 2013 року на суму 2664 грн.;

- №Т-00002599 від 13 грудня 2013 року на суму 13759,50 грн.;

- №Т-00002670 від 23 грудня 2013 року на суму 128940,98 грн., а всього на загальну суму 404615,01 грн.

На підставі довіреностей на отримання товару №41 від 14 січня 2013 року, №42 від 25 січня 2013 року, №43 від 12 лютого2013 року, №44 від 25 лютого2013 року, №45 від 06 березня 2013 року, №47 від 01 квітня 2013 року, №48 від 15 квітня 2013 року, №49 від 15 травня 2013 року, №50 від 29 травня 2013 року, №51 від 10 червня 2013 року, №53 від 04 липня 2013 року, №54 від 26 липня 2013 року, №56 від 19 серпня 2013 року, №57 від 30 серпня 2013 року, №60 від 13 вересня 2013 року, №65 від 28 жовтня 2013 року, №66 від 13 листопада 2013 року, №68 від 13 грудня 2013 року, №69 від 23 грудня 2013 року.

Відповідач за отриманий від позивача товар провів оплату, згідно банківських виписок, частково - у розмірі 272 927,49 грн. (т.1 а.с.77-79, 81-84, 86, 88-91, 93, 95-97).

21 квітня 2015 року, позивач, вимогою №196, просив відповідача перерахувати заборгованість у розмірі 131 687,52 грн., яка виникла за Договором поставки №14/01/4. Дана вимога залишилась без відповіді і задоволення. (т.1 а.с.27)

26 травня 2015 року, ТОВ "Тандем-2002" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до ФГ "Волиньагроком" Слуцького В.Д. про стягнення 263 116,42 грн., з яких 131687,52 грн. - борг, 76828,67 грн. - пеня, 35163,47 грн. - 10% річних, 19 436,76 грн. - інфляційні, 5242,32 грн. - судовий збір. (т.1 а.с.3-6)

22 липня 2015 року, рішенням господарського суду Волинської області даний позов було частково задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача 131687,52 грн. - боргу, 76828,67 грн. - пені, 35163,47 грн. - 10% річних, 18436,18 грн. - інфляційних, 5242,32 грн. - судового збору, та відмовлено у стягненні 1000,58 грн. інфляційних. (т.1 а.с.147-149)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами було укладено Договір поставки №14/01/4, згідно якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар за погодженням сторін, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений між сторонами строк (термін) його виконання.

Відповідно до п.5.1, п.5.2 Договору №14/01/4, оплата товару покупцем здійснюється 100% відповідно до вартості даної партії товару зазначеної у видатковій накладній не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

На виконання умов даного Договору поставки №14/01/4 на протязі 2013 року, ТОВ "Тандем-2002" поставив ФГ "Волиньагроком" Слуцького В.Д. за вищевказаними накладними і довіреностями товар на загальну суму 404 615,01 грн. і його якість та належне отримання не заперечується відповідачем.

У свою чергу, ФГ "Волиньагроком" Слуцького В.Д., отримавши товар від ТОВ "Тандем-2002", без будь-яких зауважень щодо кількості та якості, провело його часткову сплату у розмірі 272927,49 грн. і таким чином допустило заборгованість перед позивачем у розмірі 131687,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не надав доказів оплати вартості отриманого товару у повному обсязі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги, заявлені у даній справі, в частині стягнення з відповідача 131687,52 грн. є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що ним було прострочено платіж лише за першою накладною №Т-00000066 від 14 січня 2013 року на суму 12974,50 грн., а наступні поставки товару відбувались поза Договором поставки №14/01/4, колегією суддів оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки за п.2.2. Договору №14/01/4 усі накладні, за якими постачальником поставлено покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, сам апелянт без будь-яких зауважень замовляв товар, його отримував та частково за нього розраховувався, а 3.6 Договору №14/01/4 лише надав позивачу право, у разі прострочення сплати за попередню поставку, не здійснювати наступних поставок.

У відповідності із ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони, при укладанні Договору поставки №14/01/4 відступили від умов ст. 625 ЦК України, і п.8.3 Договору встановили, що у разі здійснення прострочення оплати за поставлену партію товарів, покупець сплачує постачальникові 10% річних від вартості простроченої до оплати суми.

Так, у відповідності до ст. 625 ЦК України та п. п.8.3 Договору, позивач просить стягнути з відповідача 35163,47 грн. - 10% річних, нарахованих ним поперіодно до кожної поставки та проведеної відповідачем оплати, за період з 15 січня 2013 року по 20 травня 2015 року, та 19 436,76 грн. - інфляційних втрат за загальний період з грудня 2014 року по квітень 2015 року.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 10% річних та інфляційних втрат (т.1 а.с.15-18), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позовних вимог в частині стягнення з відповідача 35163,47 грн. - 10% річних, нарахованих відповідно до кожного періоду здійсненої поставки та проведеної відповідачем оплати.

Також, проаналізувавши розрахунок нарахованих позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 19436,76 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог у цій частині на суму 18436,76 грн. (150123,19 - 131687,52) та відмовою у стягненні 1000,58 грн. інфляційних, за їх безпідставністю.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, згідно ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 10.3 Договору поставки №14/01/4, для штрафних санкцій, передбачених умовами цього договору, термін позовної давності сторонами був обумовлений у три роки і штрафні санкції за даним договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов'язань.

Згідно з п. 8.3 Договору №14/01/4, у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення.

Як роз'яснено у п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч.6 ст. 232 ГК України, яким передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Таким чином, сторони в п.10.3 Договору поставки №14/01/4, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України, вправі були збільшити строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені до 3 років та встановити більшу тривалість періоду її нарахування, а саме - за весь період прострочення виконання зобов'язання з оплати, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача пеню за період з 15 січня 2013 року по 20 травня 2015 року є правомірною.

Здійснивши перерахунок нарахованої позивачем пені (т.1 а.с.12-15), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість заявлених вимог позовних вимог в частині стягнення з відповідача 76828,67 грн. пені, нарахованої відповідно до кожного періоду здійсненої поставки та проведеної відповідачем оплати за весь період з 15 січня 2013 року по 20 травня 2015 року.

Заперечення відповідача на те, що ТОВ "Тандем-2002" застосувало до нього за порушення умов договору дві тотожні між собою санкції: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 10% річних від простроченої від оплати суми, колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки згідно роз'яснень у п.3.1, п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 22.07.15 р. у справі №903/586/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Волиньагроком" Слуцького Валентина Даниловича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/586/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.