КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2321/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Биченко С.О. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф»

на рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2015

у справі №911/2321/15 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф»

про стягнення 767 281, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України (далі, позивач або КНПФ) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» (далі, відповідач) про стягнення 767 281,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди земельної ділянки №196О-3/3 від 24 липня 2013 року в частині сплати орендної плати, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 508 941,00 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував пеню в розмірі 83797,87 грн., інфляційні втрати в розмірі 167724,34 грн. та 3% річних в розмірі 6818,42 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.08.2015 у справі №911/2321/15 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України 508 941,00 грн. заборгованості, 82 621,97 грн. пені, 167 724,34 грн. інфляційних втрат, 6 818,42 грн. 3% річних та 15 322,11 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№09-08.2/9691/15 від 10.09.2015), відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2015 у справі №911/2321/15 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів наявності у відповідача заборгованості за Договором оренди земельної ділянки №196О-3/3 від 24 липня 2013 року, а наданий позивачем розрахунок суми позову є хибним і містить в собі цілий ряд помилок, які штучно збільшують суму позовних вимог.

Довідка позивача про наявність у відповідача заборгованості, на думку відповідача, не може вважатись належним доказом у справі в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України. Так само не можуть вважатися належними доказами надані позивачем виписки з банківського рахунку, оскільки ці виписки надані вибірково (за окремі дати) і не відображають в повному обсязі грошові надходження на банківський рахунок позивача за період з липня 2013 року по травень 2015 року, тобто за період, який вказаний позивачем в розрахунку суми позову.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» у справі №911/2321/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 08.10.2015.

Представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 08.10.2015, подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2015 у справі №911/2321/15 залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 08.10.2015, не з'явився, 06.10.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 22.10.2015.

У судове засідання, призначене на 22.10.2015, представник відповідача знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статті 69 Господарського процесуального кодексу України України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.07.2013 між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тріумф» (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки №196О-3/3т (далі, Договір).

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Орендні правовідносини підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Статтею 758 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Так, згідно пункту 1.1. Договору орендодавець, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає, а орендар зобов'язується прийняти в платне користування земельну ділянку (далі, об'єкт оренди) та сплачувати орендодавцеві орендні платежі.

Пунктом 1.1.1. Договору передбачено, що земельна ділянка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада, площа земельної ділянки - 2,0 га, кадастровий номер :05:010:0052. Призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Балансова вартість земельної ділянки становить 4000000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2. Договору об'єкт оренди вважається переданим орендарю з дати підписання акту приймання-передачі об'єкту оренди.

Згідно пункту 4.1. Договору строк оренди - з моменту державної реєстрації договору по 31 липня 2014 року. Строк оренди продовжується відповідно до умов пункту 11.2. Договору.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (частина 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Так, у відповідності до пункту 5.1. Договору орендна плата вноситься орендарем у наступному порядку:

1) З дати набуття чинності договором по 31.08.2013 (дата платежу 30.08.2015) - 34 476,86 грн.

2) 3 01.09.2013 по 30.09.2013 (дата платежу 30.09.2013) - 56549,00 грн.

3) 3 01.10.2013 по 31.10.2013 (дата платежу 31.10.2013) - 56549,00 грн.

4) 3 01.11.2013 по 30.11.2013 (дата платежу 29.11.2013) - 56549,00 грн.

5) 3 01.12.2013 по 31.12.2013 (дата платежу 30.12.2013- 56 549,00 грн.

6) 3 01.01.2014 по 31.01.2014 (дата платежу 31.01.2014) - 56549,00 грн.

7) З 01.02.2014 по 28.02.2014 (дата платежу 28.02.2014) - 56549,00 грн.

8) 3 01.03.2014 по 31.03.2014 (дата платежу 31.03.2014) - 56549,00 грн.

9) 3 01.04.2014 по 30.04.2014 (дата платежу 30.04.2014) - 56549,00 грн.

10) 3 01.05.2014 по 31.05.2014 (дата платежу 30.05.2014) - 56549,00 грн.

11) 3 01.06.2014 по 30.06.2014 (дата платежу 30.06.2014) - 56549,00 грн.

12) 3 01.07.2014 по 31.07.2014 (дата платежу 31.07.2014) - 56549,00 грн.

Додатковою угодою №1 від 29 липня 2014 року до договору пункт 5.1. доповнено наступним графіком платежів:

1) 3 01.08.2014 по 31.08.2014 (дата платежу 29.08.2014) - 56549,00 грн.

2) 3 01.09.2014 по 30.09.2014 (дата платежу 30.09.2014) - 56549,00 грн.

3) 3 01.10.2014 по 31.10.2014 (дата платежу 31.10.2014) - 56549,00 грн.

4) 3 01.11.2014 по 30.11.2014 (дата платежу 28.11.2014) - 56549,00 грн.

5) 3 01.12.2014 по 31.12.2014 (дата платежу 30.12.2014) - 56549,00 грн.

6) 3 01.01.2015 по 31.01.2015 (дата платежу 30.01.2015) - 56549,00 грн.

7) 3 01.02.2015 по 28.02.2015 (дата платежу 27.02.2015) - 56549,00 грн.

8) 3 01.03.2015 по 31.03.2015 (дата платежу 31.03.2015) - 56549,00 грн.

9) 3 01.04.2015 по 30.04.2015 (дата платежу 30.04.2015) - 56549,00 грн.

10) 3 01.05.2015 по 31.05.2015 (дата платежу 29.05.2015) - 56549,00 грн.

11) 3 01.06.2015 по 30.06.2015 (дата платежу 30.06.2015) - 56549,00 грн.

12) 3 01.07.2015 по 31.07.2015 (дата платежу 31.07.2015) - 56549,00 грн.

13) 3 01.08.2015 по 31.08.2015 (дата платежу 31.08.2015) - 56549,00 грн.

14) 3 01.09.2015 по 30.09.2015 (дата платежу 30.09.2015) - 56549,00 грн.

15) 3 01.10.2015 по 31.10.2015 (дата платежу 30.10.2015) - 56549,00 грн.

16) 3 01.11.2015 по 30.11.2015 (дата платежу 30.11.2015) - 56549,00 грн.

17) 3 01.12.2015 по 31.12.2015 (дата платежу 31.12.2015) - 56549,00 грн.

18) 3 01.01.2016 по 31.01.2016 (дата платежу 29.01.2016) - 56549,00 грн.

19) 3 01.02.2016 по 29.02.2016 (дата платежу 29.02.2016) - 56549,00 грн.

20) 3 01.03.2016 по 31.03.2016 (дата платежу 31.03.2016) - 56549,00 грн.

21) 3 01.04.2016 по 30.04.2016 (дата платежу 29.04.2016) - 56549,00 грн.

22) 3 01.05.2016 по 31.05.2016 (дата платежу 31.05.2016) - 56549,00 грн.

23) 3 01.06.2016 по 30.06.2016 (дата платежу 30.06.2016) - 56549,00 грн.

24) 3 01.07.2016 по 31.07.2016 (дата платежу 29.07.2016) - 56549,00 грн.

25) 3 01.08.2016 по 31.08.2016 (дата платежу 31.08.2016) - 56549,00 грн.

26) 3 01.09.2016 по 30.09.2016 (дата платежу 30.09.2016) - 56549,00 грн.

27) 3 01.10.2016 по 31.10.2016 (дата платежу 31.10.2016) - 56549,00 грн.

28) 3 01.11.2016 по 30.11.2016 (дата платежу 30.11.2016) - 56549,00 грн.

29) 3 01.12.2016 по 31.12.2016 (дата платежу 31.12.2016) - 56549,00 грн.

Згідно пункту 5.2. Договору орендна плата сплачується орендарем за графіком, встановленим пунктом 5.1. цього договору, в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, вказаний в пункті 15 договору.

Відповідно до пункту 6.2.1. Договору, орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату.

Пунктом 8.4. Договору передбачено, що у разі затримки орендних платежів, термін яких зазначено в пункті 5 цього договору, орендар сплачує орендодавцю на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно пункту 11.2. Договору, строк цього договору починає свій перебіг з моменту, визначеному у пункті 11.1. договору та закінчується 1 липня 2014 року. У випадку, якщо за 10 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не направить іншій стороні письмового повідомлення про припинення дії договору, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Договору, зокрема, пункту 3.2. Договору, 24 липня 2013 року між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач взяті на себе за Договором зобов'язання належним чином не виконав, а саме, не здійснив оплату орендних платежів у визначені графіком терміни за наступними періодами нарахування: 01.06.2014-30.06.2014;01.07.2014-31.07.2014, 01.08.2014-31.08.2014, 01.09.2014-30.09.2014, 01.10.2014-31.10.2014, 01.11.2014-30.11.2014, 01.12.2014-31.12.2014, 01.01.2015-31.01.2015,01.02.2015-28.02.2015, 01.03.2015-31.03.2015, 01.04.2015-30.04.2015.

Орендні платежі, дата платежів яких 30.06.2014 та 31.07.2014 були сплачені відповідачем 02.09.2014 у сумі 113 098,00 грн.

Отже, як зазначає позивач, заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати за вказаними періодами станом на 01.05.2015 становить 508 941,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факт наявності та обсяг заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому позивачем до стягнення розмірі підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме, довідкою про заборгованість ТОВ «Тріумф» перед КНПФ станом на 01.05.2015 (том 1, а.с. 33) та банківськими виписками з рахунку позивача (том 1, а.с. 99-125).

Слід зазначити, що позивачем було направлено відповідачу претензію від 30.01.2015 № 75-013/5975 на суму 497 151,23 грн., з яких основна сума боргу по орендних платежах станом на з 01.06.2014 по 01.02.2015 складала 497 151,23 грн., та у матеріалах справи міститься лист ТОВ «Тріумф» від 26.02.2015 вих.№19, отриманий позивачем від відповідача за результатом розгляду претензії КНПФ № 75-013/5972 від 30.01.2015 щодо погашення існуючої заборгованості за Договором, у якому відповідач визнав факт існування у нього заборгованості за вказаним Договором на відповідну дату.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин, підтвердження погашення існуючої заборгованості або контррозрахунку заборгованості відповідач ні суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду не надав.

Таким чином, факт наявності основної заборгованості відповідача перед позивачем за Договором належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Київскьої області щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором у сумі 508 941,00 грн. обґрунтованими.

Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 83 797,87 грн., інфляційні втрати в розмірі 167 724,34 грн. та 3% річних в розмірі 6 818,42 грн.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що порушення господарських зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 8.4. Договору передбачено, що у разі затримки орендних платежів, термін яких зазначено в пункті 5 цього договору, орендар сплачує орендодавцю на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи вищезазначені норми закону та умови Договору, а також ту обставину, що відповідачем порушено вимоги Договору щодо строків своєчасної оплати орендних платежів, колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем пені, погоджується із перерахунком пені, здійсненим судом першої інстанції, вважає його арифметично вірним, а висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені у розмірі 82 621,97 грн. за наступні періоди: з 1 липня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 серпня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 30 серпня 2014 року по 27 лютого 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 листопада 2014 року по 1 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 29 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 січня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 28 лютого 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 травня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн. обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим законодавством порядку та способу нарахування

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на зазначене, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором, нараховані позивачем 3% річних у сумі 6818,42 грн. (за періоди: з 1 липня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 серпня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 30 серпня 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 жовтня 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 листопада 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 29 листопада 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 січня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 28 лютого 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн. та з 1 травня 2015 року по 31 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.) та інфляційні втрати у сумі 167724,34 грн. (за періоди: з 1 липня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 серпня 2014 року по 1 вересня 2014 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 30 серпня 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 жовтня 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 1 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 29 листопада 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 грудня 2014 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 31 січня 2015 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.; з 28 лютого 2015 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн. та з 1 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року на суму боргу 56549,00 грн.) є обґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» на рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2015 у справі № 911/2321/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 19.08.2015 у справі № 911/2321/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2321/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх