номер провадження справи 34/169/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 Справа № 908/5210/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, довіреність від 02.11.2015р.; від відповідача - не зявився.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/5210/15,

за позовом: Приватного підприємства Молокозавод-Олком (юридична адреса: 03039, м. Київ, пр. Науки, 3; поштова адреса: 72316, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 289А);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (69118, м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1);

про стягнення суми,

Сутність спору:

Приватним підприємством Молокозавод-Олком заявлено позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 про стягнення заборгованості за договором поставки № 1077 від 30.01.2015 р. на загальну суму боргу в розмірі 26214,45 грн., з яких: 14967,73 грн. сума боргу за отриманий товар; 375 грн. борг за неповернення тари багаторазового використання ; 4399,28 грн. пеня за період: з 13.03.2015 р. до 08.09.2015 р.; 1496,77 грн. штраф 10% від суми заборгованості; 4237,54 грн. індекс інфляції від суми заборгованості за період: з 13.03.2015 р. до 08.09.2015 р.; 738,13 грн. 10% річних за користування чужими коштами.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.10.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5210/15, якій присвоєно номер провадження 34/169/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 15.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 26.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 04.11.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору поставки № 1077, укладеного з відповідачем 30.01.2015 р., позивач за видатковими накладними №РНн0014115 від 02.03.2015р., №РНн0014116 від 02.03.2015р., №РНн0014817 від 03.03.2015р., №РНн0015061 від 04.03.2015р., №РНн0014821 від 04.03.2015р., №РНн0015239 від 04.03.2015р., №РНн0015273 від 04.03.2015р., №РНн0015274 від 04.03.2015р., № РНн0015812 від 08.03.2015р. поставив відповідачу товару на суму 25967,73 грн. Зобовязання щодо оплати отриманого товару відповідачем виконано лише частково в розмірі 11000 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 14967,73 грн., яку позивач просить стягнути. Також, позивач просить стягнути з відповідача вартість зворотної тари в сумі 375,00 грн., частина якої (ящик овочевий 15 шт.) залишилася у ТОВ Українська торгова компанія № 1 і не була повернута позивачу. Пунктами 8.2., 8.3, 8.4 договору передбачена відповідальність відповідача (покупця) за невиконання своїх зобовязань або неналежне їх виконання. Тож, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, позивачем нараховано пеню в сумі 4133,55 грн. за період: з 13.03.2015р. по 27.08.2015р. та штраф у розмірі 10% від суми боргу 1496,77 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь втрати від інфляції грошових коштів в сумі 4237,54 грн. за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р. та 10% річних в сумі 738,13 грн. за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПП Молокозавод-Олком посилається на ст.ст. 509, 525, 526, 546, 611, 624, 625, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 224 ГК України, ст.ст. 1, 2, 5, 66, 67 ГПК України.

12.10.2015р. до суду від Приватного підприємства Молокозавод-Олком надійшла заява про зменшення позовних вимог вих. № 421 від 08.10.2015 р., в якій позивач зазначає, що відповідачем після подання позовної заяви була частково сплачена сума боргу в розмірі 5000 грн. таким чином, позивач просить зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача загальну суму боргу в розмірі 17303,45 грн., з яких: 9967,73 грн. сума боргу за отриманий товар; 375 грн. борг за неповернення тари багаторазового використання ; 2752,73 грн. пеня за період: з 13.03.2015р. по 27.08.2015р.; 996,77 грн. штраф 10% від суми заборгованості; 2719,66 грн. індекс інфляції від суми заборгованості за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р.; 491,56 грн. 10% річних за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р.

Заява про зменшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та приймається до розгляду.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 9967,73 грн. сума боргу за отриманий товар; 375 грн. борг за неповернення тари багаторазового використання ; 2752,73 грн. пеня за період: з 13.03.2015р. по 27.08.2015р.; 996,77 грн. штраф 10% від суми заборгованості; 2719,66 грн. індекс інфляції від суми заборгованості за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р.; 491,56 грн. 10% річних за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 04.11.2015 р. підтримав заявлені вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, просив позов задовольнити.

Представник ТОВ Українська торгова компанія № 1, відповідача по справі, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду у даній справі від 26.10.2015р. направлялась на адресу місцезнаходження відповідача, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 69118, м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, що відповідає вимогам ст. 64 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

За клопотанням представника позивача, розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 р. між Приватним підприємством Молокозавод-Олком (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № 1077 (далі договір № 1077).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору № 1077 предметом поставки є продукція ПП Молокозавод-Олком і товари. Постачальник зобовязується систематично поставляти та передавати у власність покупця визначений у даному договорі товар, згідно замовлення покупця, а покупець зобовязується прийняти його та своєчасно здійснити оплату на умовах визначених у договорі.

Згідно п.п. 2.1., 2.2 договору № 1077, замовлення здійснюється за вибором покупця з асортименту продукції. Найменування, одиниця виміру та загальна кількість продукції визначається згідно письмового або усного замовлення покупця. Кінцевий асортимент поставки продукції за даним договором підтверджується видатковими накладними.

Пунктом 5.5. договору № 1077 визначено, що моментом здійснення поставки товару постачальником є прийняття його уповноваженою особою покупця з відповідним підписом у супровідній документації (видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної і т.п.) та посвідченням печаткою (за наявності).

Відповідно до п. 5.7. договору № 1077, перехід права власності на товар та ризики втрати його кількості або якості, а також ризик пошкодження його пакування, переходить від постачальника до покупця у момент фактичної передачі товару.

Пунктом 11.1. договору № 1077 сторонами встановлено строк дії договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 6.3. договору № 1077 сторони погодили, що оплата за партію товару, яка піддягає поставці покупцю відповідно до прийнятого замовлення, здійснюється поетапно наступним чином: покупець оплачує товар у вигляді попередньої оплати у розмірі 100% вартості партії товару (для перших двох поставок); 100% вартості партії товару сплачується покупцем протягом 5 банківських днів від дати отримання покупцем відповідної партії товару (починаючи з третьої поставки). Останнім днем оплати партії товару вважається 5-ий банківський день відстрочення платежу.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачеві товар за видатковими накладними: № РНн0006792 від 02.02.2015р. на суму 1515,00 грн. (поставка товару за накладною № РНн0006792 здійснювалась на умовах самовивозу, тому позивачем відповідачу було надано знижку 3%, тож вартість товару за дану партію складає 1469,80 грн.); № РНн0006793 від 02.02.2015р. на суму 599,50 грн.; № РНн0008140 від 05.02.2015р. на суму 3181,50 грн.; № РНн0008594 від 09.02.2015р. на суму 2247,80 грн.; № РНн0014115 від 02.03.2015р. на суму 3398,27 грн.; № РНн0014116 від 02.03.2015р. на суму 509,70 грн.; № РНн0014817 від 03.03.2015р. на суму 4448,00 грн.; № РНн0015061 від 04.03.2015р. на суму 4769,21 грн.; № РНн0014821 від 04.03.2015р. на суму 4875,30 грн.; № РНн0015239 від 04.03.2015р. на суму 193,60 грн.; № РНн0015273 від 04.03.2015р. на суму 570,60 грн.; № РНн0015274 від 04.03.2015р. на суму 553,35 грн.; № РНн0015812 від 08.03.2015р. на суму 6649,70 грн. Усього за вказаний період було здійснено поставок товару на загальну суму 33466,33 грн.

Повноваження на отримання представником відповідача товару підтверджується довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 1 від 30.01.2015р., № 3 від 06.02.2015р. та № 6 від 27.02.2015р.

Однак, відповідач договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар у встановлений договором строк та в повному обсязі не здійснив, чим порушив умови договору.

24.07.2015р. позивачем на адресу відповідача надіслано претензію за вих. № 802 від 23.07.2015р. про сплату суми заборгованості за договором поставки № 1077 від 30.01.2015р.

Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений позивачем товар в сумі 23498,60 грн., тож залишок заборгованості ТОВ Українська торгова компанія № 1 перед ПП Молокозавод-Олком за договором поставки № 1077 від 30.01.2015р. складає 9967,73 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Враховуюче вищевикладене та той факт, що на момент розгляду спору по суті відповідач не надав доказів оплати поставленого товару за договором поставки № 1077 від 30.01.2015р. в сумі 9967,73 грн., не висунув заперечень з приводу якості чи кількості поставленого товару на дану суму, вимога позивача про стягнення 9967,73 грн. заборгованості законна, обґрунтована та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача вартості зворотної тари, що не була повернута в сумі 375,00 грн.

За умовами п. 7.4. договору № 1077 від 30.01.2015р., поставка молочної продукції здійснюється у зворотній та не зворотній тарі. Незворотня тара входить у вартість товару. Зворотня тара підлягає поверненню, заставна вартість якої вказується у видаткових накладних. Тара за першу поставку молочної продукції підлягає поверненню в момент наступної поставки товару і т. д. Якщо покупець за якихось причин відмовляється продовжувати співробітництво і поставка товару більше не буде здійснюватися, покупець повертає постачальнику тару за свій рахунок, оплачуючи доставку самостійно.

Як зазначає позивач, поставка відповідачеві товару здійснювалась у тарі одноразового та багаторазового використання (зворотній тарі). Отримання відповідачем зворотної тари (ящиків овочевих) підтверджується видатковими накладними, зокрема, № РНн0008594 від 09.02.2015р., № РНн0014821 від 04.03.2015р., №РНн0015061 від 04.03.2015р., № РНн0015812 від 08.03.2015р. Однак, ТОВ Українська торгова компанія № 1 зворотну тару позивачеві було повернуто не у повному обсязі, частина зворотньої тари на суму 375 грн. (овочеві ящики кількістю 15 шт., вартістю 25 грн. за шт.) залишилась у відповідача.

Відповідачем доказів повернення позивачеві зворотної тари вартістю 375,00 грн. суду не надано. Таким чином, вартість зворотної тари (ящиків овочевих кількістю 25 шт.) в сумі 375,00 грн. підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 2752,73 грн. за період: з 13.03.2015р. по 27.08.2015р. та штраф 10% в сумі 996,77 грн.

Необхідно зазначити, що пеню та штраф нараховано позивачем на суму неоплаченого відповідачем товару 9967,73 грн.

Пунктом 8.2. договору № 1077 передбачено, що у разі порушення строків оплати, передбачених п. 6.3. договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до п. 8.3. договору № 1077, у разі порушення строків оплати, передбачених п. 6.3. договору, більш ніж на 15 банківських днів, покупець сплачує постачальнику, окрім неустойки, що передбачена п. 8.2. даного договору, штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Факт порушення грошового зобовязання відповідачем є доведеним.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що позивачем невірно визначено період її нарахування за видатковою накладною № РНн0015812 від 08.03.2015р. на суму 6649,70 грн. Так, сторонами у п. 6.3. договору № 1077 було визначено порядок оплати за поставлену продукцію протягом 5 банківських днів від дати отримання товару. Враховуючи, що 09.03.2015р., 14.03.2015р., 15.03.2015р. є неробочими (вихідними днями) останнім (5-тим банківським) днем оплати товару є 16.03.2015р. Таким чином, прострочення грошевого зобовязання за видатковою накладною № РНн0015812 від 08.03.2015р. почалося з 17.03.2015р.

Умовами договору сторони не визначили порядок зарахування часткової оплати за поставлену продукцію, тому така оплата має зараховуватись у хронологічному порядку виникнення боргу.

Враховуючи часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 23498,60 грн., неоплаченим залишився товар, поставлений згідно видаткових накладних: № РНн0014821 від 04.03.2015р. на суму 4875,30 грн. (з врахуванням часткової оплати залишок боргу 2000,48 грн.); № РНн0015239 від 04.03.2015р. на суму 193,60 грн.; № РНн0015273 від 04.03.2015р. на суму 570,60 грн.; № РНн0015274 від 04.03.2015р. на суму 553,35 грн.; № РНн0015812 від 08.03.2015р. на суму 6649,70 грн.

За видатковими накладними від 04.03.2015р. нарахування пені з 13.03.2015р. є законним та допустимим, за накладною від 08.03.2015р. можливе нарахування пені лише з 17.03.2015р. Пеня нарахована позивачем по 27.08.2015р. Відтак, враховуючи скоригований період нарахування, вірним розміром пені є 2709,62 грн., яка і підлягає стягненню.

Перевіривши розрахунок штрафу (9967,73 грн. х 10% = 996,77 грн.), судом встановлено, що він здійснений вірно і підлягає стягненню у повному обсязі.

Пунктом 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/908/2012 від 13.07.2012 р. «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» зазначається, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.2012 р. № 06/5026/1052/2011).

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь втрати від інфляції за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р. в сумі 2719,66 грн. та 10% річних за загальний період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р. в сумі 491,56 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.4. договору № 1077 сторони узгодили, що у разі порушення строків оплати, передбачених п. 6.3. договору, більш ніж на 20 банківських днів, покупець сплачує постачальнику, окрім неустойки, що передбачена п.п. 8.2., 8.3. даного договору, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час порушення строку оплати, а також 10% річних від простроченої суми, що підлягає оплаті.

Перевіривши розрахунок 10% річних, суд також корегує період його нарахування. За видатковими накладними від 04.03.2015р. (№ РНн0014821 - 2000,48 грн.; № РНн0015239 - 193,60 грн.; № РНн0015273 - 570,60 грн.; № РНн0015274 - 553,35 грн.;) 10% річних нараховується за період: з 13.03.2015р. по 08.09.2015р., за накладною від 08.03.2015р. (№ РНн0015812 - 6649,70 грн.) з 17.03.2015р. по 08.09.2015р., правильною сумою 10% річних за вказаний період є 484,27 грн.

Крім того, судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що правильною сумою до стягнення інфляційних втрат є сума в розмірі 1894,64 грн., виходячи з наступного.

Судом враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р, відповідно до яких, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, за накладними від 04.03.2015р. (№ РНн0014821 - 2000,48 грн.; № РНн0015239 - 193,60 грн.; № РНн0015273 - 570,60 грн.; № РНн0015274 - 553,35 грн.) періодом нарахування втрат від інфляції є: березень-серпень 2015 року; за накладною від 08.03.2015р. (№ РНн0015812 - 6649,70 грн.) період нарахування: квітень-серпень 2015 року. Тож, втрати від інфляції підлягають стягненню в сумі 1894,64 грн.

За таких обставин, позовні вимоги задовольняються частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (69118, м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, ідентифікаційний код юридичної особи: 39434914) на користь Приватного підприємства Молокозавод-Олком (юридична адреса: 03039, м. Київ, пр. Науки, 3; поштова адреса: 72316, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дзержинського, 289А, ідентифікаційний код юридичної особи: 31176910) суму 9967 (девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн. 73 коп. основного боргу, суму 375 (триста сімдесят пять) грн. 00 коп. боргу за неповернення тари, суму 2709 (дві тисячі сімсот девять) грн. 62 коп. пені, суму 996 (девятсот девяносто шість) грн. 77 коп. штрафу, 1894 (одна тисяча вісімсот девяносто чотири) грн. 64 коп. втрат від інфляції грошових коштів; суму 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 27 коп. 10% річних та суму 1156 (одна тисяча сто пятдесят шість) грн. 38 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.11.2015 р.

Суддя А.О. Науменко