ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015р. Справа№ 914/3054/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі», с.Жорниська, Львівська область

до відповідача: Фермерського господарства «ОСОБА_1 Буг», с.Ланерівка, Львівська область

про стягнення 119 979 грн. 70 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі», с.Жорниська, Львівська область до Фермерського господарства «ОСОБА_1 Буг», с.Ланерівка, Львівська область про стягнення 119 979,70 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 03.09.2015р. призначив розгляд справи на 14.09.2015 р. Розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання представник позивача не зявився, через канцелярію суду подав клопотання (вх.№42102/15 від 02.10.2015 р.) про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача у звязку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні 28.09.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задоволити. Щодо заявленого позову пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було поставлено товар. Однак відповідач свої зобовязання щодо оплати виконав лише частково, внаслідок чого позивач просив стягнути з відповідача 99 290 грн. 00 коп. основного боргу, 869 грн. 51 коп. 3% річних, 2430грн. 12 коп. втрат від інфляції, 17 390 грн. 07 коп. пені та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду від 03.09.2015 р. не виконав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Господарському суду представлено достатньо матеріалів, що дає можливість розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності пояснень (заперечень) відповідача щодо заявлених позовних вимог та представника відповідача у судовому засіданні, за наявними у справі матеріалами яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

03.04.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Провімі» (постачальник, позивач у справі) та Фермерським господарством «ОСОБА_1 Буг» (покупець, відповідач у справі) було укладено договір поставки №015К. Відповідно до умов договору постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно комбікорми, кормові додатки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки (товар) на умовах, зазначених в даному договорі.

Даний договір вступив в силу з дати підписання та діє до 31.12.2015 р. (п.12.1. договору).

Відповідно до п.2.2. договору, товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю та асортиментом в дату поставки згідно п. 2.3. договору. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до покупця.

Згідно з п.2.3. договору, датою поставки товару, є дата, зазначена на товарно-транспортній накладній (для поставок на умовах РСА це дата товарно-транспортної накладної; для поставок на умовах СРТ це дата доставки зазначена в товарно-транспортній накладній) та/або на видатковій накладній.

Загальна вартість товару за даним договором визначається, як загальна вартість усіх поставок, погоджених сторонами (п.3.2. договору).

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив і передав у власність відповідачеві товар, що підтверджується видатковими накладними №850 від 03.04.2015 р. на суму 110 460 грн. 00 коп. та №1514 від 28.05.2015 р. на суму 19 830 грн. 00 коп., які посвідчені печатками сторін та підписані їх представниками, та відповідними товарно-транспортними накладними (оригінали видаткових та товарно-транспортних накладних оглянуті в судовому засіданні, засвідчені копії долучені до матеріалів справи).

Пунктом 3.5. договору передбачено, що оплата за товар покупцем здійснюється з відстрочкою платежу 30 календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної постачальника, при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 120 000 грн. Платежі, здійснені покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений товар.

Пунктом 4.2.3 договору сторони встановили обовязок покупця своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за товар на умовах, визначених даним договором.

Незважаючи на факт належного здійснення позивачем своїх обовязків за договором, відповідач здійснив оплату товару частково, сплативши 26.05.2015р. 20 000 грн. 00 коп. та 10.06.2015 р. 11 000 грн. 00 коп., які позивач зарахував в рахунок оплати товару, поставленого за видатковою накладною №850 від 03.04.2015 р.

У звязку з неналежним виконанням клієнтом своїх зобовязань, позивач вимогою за вих.№419 від 19.06.2015 р. звернувся до відповідача з проханням терміново погасити наявну заборгованість. Вказана вимога залишена без розгляду та задоволення.

Таким чином, станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за поставлений товар становила 99 290 грн. 00 коп.

Також відповідно до п.9.3. договору, у разі несвоєчасного виконання грошових зобовязань покупцем він сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За порушення термінів розрахунків позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 04.05.2015 р. по 20.08.2015 р. включно в розмірі 17 930 грн. 07коп.

Окрім того, позивач, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути на його користь 869 грн. 51 коп. 3% річних та 2 430 грн. 12коп. втрат від інфляції.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.5. договору передбачено, що оплата за товар покупцем здійснюється з відстрочкою платежу 30 календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної постачальника, при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 120 000 грн. Платежі, здійснені покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений товар.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до проведеного судом розрахунку, суми 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, відповідають сумам, заявленим до стягнення позивачем, та становлять 869 грн. 51 коп. та 2 430 грн. 12 коп. відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п.9.3. договору, у разі несвоєчасного виконання грошових зобовязань покупцем він сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню в сумі 17 390 грн. 07 коп.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення складає 99 290 грн. 00 коп. основного боргу, 869 грн. 51 коп. 3% річних, 2 430 грн. 12 коп. втрат від інфляції та 17 390 грн. 07 коп. пені.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 692, 712 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_1 Буг», Львівська область, Буський район, с. Ланерівка (ідентифікаційний код 33963488) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі», Львівська область, Яворівський район, с.Жорниська, комплекс «Ямельня-» (ідентифікаційний код 32730400) 99 290 грн. 00 коп. основного боргу, 869 грн. 51 коп. 3% річних, 2 430 грн. 12 коп. втрат від інфляції, 17 390 грн. 07 коп. пені та 2 399 грн. 60 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 12.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 19.10.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.