ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Справа № 915/1445/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 дов. № 01/1050 від 30.12.2014,

представника відповідача: ОСОБА_3 дов. б/н від 31.08.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54003, м.Миколаїв, вул.Чигрина, 159),

до відповідача: Миколаївського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області

(54030, м.Миколаїв, Лагерне поле, 5),

про: стягнення 36175,28 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 36175,28 грн., з яких 18097,20 грн. основного боргу за природний газ поставлений у червні 2015 року по Договору №ТП-Б-2011032-МГ від 27.02.2015, 10806,05 грн. збитків від інфляції, 6926,51 грн. пені та 345,52 грн. 3% річних за порушення відповідачем умов договору.

Ухвалою суду від 21.10.2015 провадження у справі в частині стягнення 18097,20 грн. основного боргу припинено, у звязку з відсутністю предмету спору, тому справа розглядається у межах решти позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог по стягненню пені, 3% річних та збитків від інфляції позивач зазначає, що в порушення приписів чинного законодавства та умов Договору №ТП-Б-2011032-МГ від 27.02.2015, відповідач своєчасно не розрахувався за отриманий природний газ, у звязку з чим йому нараховані збитки від інфляції за березень 2015 року у сумі 10806,05 грн., пеня за період з 06.03.2015 по 29.03.2015 у сумі 6301,78 грн. та 3% річних у сумі 314,35 грн. за той же період.

Відповідач у відзиві (а.с.21-23) проти позовних вимог заперечує, вказуючи на незначний термін прострочення оплати заборгованості за лютий 2015 року та сплату грошових коштів наперед у значній сумі; відсутність вини у несвоєчасній оплаті, оскільки підприємство є державною структурою і повністю залежить від кошторисних призначень з державного бюджету.

19.10.2015 від відповідача надійшло клопотання №20/15 від 19.10.2015 про зменшення розміру штрафних санкцій.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 12.10.2015 судом оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 21.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

27.02.2015 між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та Миколаївським слідчим ізолятором Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області укладений Договір №ТП-Б-2011032-МГ на постачання та транспортування природного газу (а.с.11-14), за яким позивач зобовязався поставити та протранспортувати до обєктів відповідача природний газ, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Відповідно до п.10.1 Договору №ТП-Б-2011032-МГ, він набирає чинності з моменту його підписання та поширює свою дію на правовідносини, які склались між сторонами з 01.02.2015 та укладається на строк до 31.12.2015.

Згідно п.2.9 Договору №ТП-Б-2011032-МГ, підставою для розрахунків споживача з постачальником є підписані акти приймання-передачі газу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2015 сторонами підписаний акт приймання-передачі газу за лютий 2015 року у обсязі 21,352 куб.м на суму 159732,61 грн. (а.с.15).

Відповідно до п.4.6 Договору №ТП-Б-2011032-МГ, остаточний розрахунок за постачання природного газу здійснюється до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного та Господарського кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно наданих позивачем платіжних доручень №427, №428, №429, №430 від 30.03.2015 повна оплата наданих позивачем послуг з газопостачання за лютий 2015 року була здійснена відповідачем 30.03.2015.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.03.2015 по 29.03.2015 у сумі 345,52 грн. за зобовязанням лютого 2015 року.

Відповідач проти розрахунку 3% річних заперечень не висловив.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних дійшов висновку про його обґрунтованість.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині їх стягнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, позивач також просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 10806,05 грн. за березень 2015 року у звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем газу поставленого у лютому 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто вказана норма права передбачає, що якщо кредитор вирішив скористатися своїм правом на стягнення збитків від інфляції, то вони підлягають стягненню за весь час прострочення, а не за окремі місяці за вибором кредитора.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Аналогічна позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України №23/466 від 05.04.2011 та листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» №62-97р. від 03.04.1997, у яких зазначено, що індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату № 265 від 27.07.2007 «Про затвердження ОСОБА_1 розрахунку базового індексу споживчих цін»).

Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобовязання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується, вказана правова позиція також зазначена в Постанові Вищого Господарського Суду України по справі №29/75-10-1823 від 24.11.2010, по справі №4/54-10-18-18 від 19.01.2011 та по справі №915/727/13 від 30.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку позивача збитки від інфляції ним нараховані за період з 06.03.2015 по 29.03.2015 (дата повної оплати заборгованості за лютий 2015 року), тобто за 24 календарних дня.

Однак, як зазначалось вище, найменший період визначення становить місяць, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Враховуючи, що позивачем нараховано інфляційні за періоди прострочення виконання відповідачем зобовязання, які не дорівнюють календарному місяцю, то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 10806,05 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

За приписами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема одним із правових наслідків виділяється сплата неустойки

На підставі п.6.2.2 Договору №ТП-Б-2011032-МГ та у відповідності до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями), позивачем нарахована пеня за період з 06.03.2015 по 29.03.2015 у сумі 6301,78 грн. за зобовязанням лютого 2015 року.

Відповідач проти розрахунку пені заперечень не висловив.

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Під час розгляду справи відповідачем подано до суду заяву, якою він просить зменшити розмір стягуваної пені, посилаючись на відсутність його вини в несвоєчасному виконанні зобовязань перед позивачем та зазначає, що порушення договірних зобовязань сталося наслідок затримки бюджетного фінансування.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Судом взято до уваги, що заборгованість за послуги з газопостачання, на яку нарахована пеня, мала незначний час прострочення (24 дні) та була повністю погашена відповідачем до подання позову до суду, тобто відповідачем в добровільному порядку повністю усунено порушення.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Миколаївський слідчий ізолятор є державною пенітенціарною установою, яка призначена для утримування осіб, щодо яких було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту на будь-якій стадії кримінального судочинства. Джерелами фінансування центру є виключно кошти державного бюджету.

На думку суду, нарахування та стягнення з відповідача з 3% річних у певній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов Договору №ТП-Б-2011032-МГ. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, особливо враховуючи фінансування ізолятору виключно за рахунок коштів державного бюджету, соціальну значимості останнього та причини несвоєчасної оплати послуг.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до сплати пені на 50% до 3150,89 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821, п.3 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Миколаївського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, 54030, м.Миколаїв, Лагерне поле, 5 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», 54003, м.Миколаїв, вул.Чигрина, 159 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) 345,52 грн. - 3% річних, 3150,89 грн. пені та 328,86 грн. судового збору.

3. В частині стягненні 10806,05 грн. інфляційних втрат, в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.85 ГПК України

та підписана суддею 26 жовтня 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва