РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/22601/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод»

За участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача

Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»

За участю Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача

1. Корольової Світлани Анатоліївни;

2. Корольова Віталія Олексійовича;

3. Корольової Анастасії Олександрівни;

4. Яковенко Вікторії Віталіївни;

5. Яковенка Владислава Олександровича;

6. Гурківської Оксани Іванівни;

7. Шмиги Людмили Анатоліївни;

8. Добровольської Олени Євгеніївни;

9. Сурських Людмили Геннадіївни;

10. Кошовської Любов Петрівни;

11. Білобороди Юлії Вікторівни;

12. Білобороди Аліни Михайлівни;

13. Голодної Олени В'ячеславівни;

14. Левон Оксани Василівни;

15. Бачок Світлани Василівни;

16. Бачок Максима Васильовича;

17. Михальчук Інни Миколаївни;

18. Батуріної Тетяни Андріївни;

19. Носатова Іллі Дмитровича;

20. Хаухи Любов Миколаївни;

21. Хаухи Миколи Олександровича;

22. Бідненко Олени Михайлівни;

23. Бідненко Тетяни Олегівни

про звільнення житлового приміщення

Представники:

від Позивача: Тур Г.М. (представник за Довіреністю);

Касян В.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Родич С.В. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи на стороні Позивача: Черниш Н.Д. (представник за Довіреністю);

від Третіх осіб на стороні Відповідача:

Корольова С.А (особисто); Корольов В.О. (особисто); Яковенко В.В. (особисто); Гурківська О.І. (особисто), Кузнєцова С.О. (представник за Довіреністю); Шмига Л.А. (особисто), Кузнєцова С.О. (представник за Довіреністю); Добровольська О.Є. (особисто); Сурських Л.Г.(особисто); Кошовська Л.П. (особисто); Білоборода Ю.В. (особисто); Левон О.В. (особисто); Кузнєцова С.О. (представник за Довіреністю); Бачок С.В. (особисто); Михальчук І. М. (особисто);

від Третіх осіб - 3, 5, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23 на стороні Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» (надалі також - «Відповідач») про звільнення житлового приміщення.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.02.2002 року між Комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» Деснянського району (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» (Орендар) було укладено Договір оренди житлового приміщення під гуртожиток №10, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в орендне користування житлові приміщення квартири №105, 107, 108, 113, 114 по вул. Цвєтаєвої, 16а, площею 188,1 кв.м. для гуртожитку. Як зазначає Позивач, 16.10.2014 року Відповідач надіслав на адресу Позивача лист №975 з проханням припинити дію договору №10 з 01.11.2014 р. разом з Додатковою угодою від 15.10.2014 р. про розірвання Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року в 2 примірниках, у відповідь на який Позивач 08.04.2015 року направив на адресу Орендаря підписаний примірник вказаної Додаткової угоди та зазначив про припинення нарахування житлово - комунальних послуг з 01.11.2014 р. Рішенням Київської міської ради №270/70 від 09.10.2014 року зобов'язано Комунальне підприємство «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фон, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі підприємства, а також рухоме і нерухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває на балансі підприємства станом на 01.08.2014 р., яке набрало чинності з 01.01.2015 р. Крім того зазначив, що вказаний Договір №10 є недійсним у зв'язку з відсутністю легітимного розпорядження виконавчої влади м. Києва про передачу в оренду майна територіальної власності з посиланням на листи Державного архіву м. Києва. 08.04.2015 року Позивачем була надіслана на адресу Відповідача вимога про звільнення житлових приміщень, яка залишена без відповіді. За таких підстав, просить Суд звільнити Публічним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» житлові приміщення квартир №105, 107, 108, 113, 114 у будинку №16-А по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, площею 188,1 кв.м. шляхом виселення осіб, які займають вказані приміщення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22601/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", судове засідання призначено на 17.09.2015 р.

17.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року.

17.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.09.2015 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог та подав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод";

- надати реєстр фізичних осіб, які знаходились в спірному приміщенні до укладення Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року;

- надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо того, яким чином Публічне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод" має звільнити спірне приміщення з урахуванням того, що там проживають фізичні особи.

2) Відповідача:

- надати докази на підтвердження оплати оренди спірного приміщення з жовтня 2014 року або надати письмові пояснення щодо причин несплати;

- надати повний перелік фізичних осіб, зареєстрованих в спірному приміщенні;

- надати докази на підтвердження звільнення квартир №105, 107, 108, 113, 114 в будинку №16-А по вул. М. Цветаєвої у м. Києві;

- надати належним чином засвідчену копію Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року та всіх додаткових угод до нього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 року відкладено розгляд справи на 01.10.2015 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові заперечення на відзив Відповідача.

01.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 17.09.2015 року.

01.10.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду не виконав. Представник відповідача вимоги ухвали суду виконав не в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача подав письмові пояснення та подав повний перелік фізичних осіб, зареєстрованих в спірному приміщенні.

Суд вважає за необхідне залучити до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача, осіб, які проживають в спірному приміщенні, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Як вбачається з позовної заяви, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" про звільнення житлових приміщень квартир №105, 107, 108, 113, 114, в будинку №16-А по вулиці М. Цветаєвої в м. Києві, шляхом виселення осіб, які займають вказані приміщення. Як встановлено судом, у вказаних спірним приміщеннях проживають 23 особи, а отже, рішення про справі №910/22601/15 безпосередньо вплине на їх права та обов'язки, що є підставою для залучення їх до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача направити копію позовної заяви Корольовій Світлані Анатоліївні, Корольову Віталію Олексійовичу, Корольовій Анастасії Олександрівні, Яковенко Вікторії Віталіївні, Яковенку Владиславу Олександровичу, Гурківській Оксані Іванівні, Шмизі Людмилі Анатоліївні, Добровольській Олені Євгеніївні, Сурських Людмилі Геннадіївні, Кошовській (Мельник) Любов Петрівні, Білобороді Юлії Вікторівні, Білобороді Аліні Михайлівні, Голодній Олені В'ячеславівні, Левон Оксані Василівні, Бачок Світлані Василівні, Бачку Максиму Васильовичу, Михальчук Інні Миколаївні, Батуріній Тетяні Андріївні, Носатову Іллі Дмитровичу, Хаухі Любов Миколаївні, Хаухі Миколу Олександровичу, Бідненко Олені Михайлівні, Бідненко Тетяні Олегівні та надати Суду докази на підтвердження направлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року залучено до участі справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Корольову Світлану Анатоліївну, Корольова Віталія Олексійовича, Корольову Анастасію Олександрівну, Яковенко Вікторію Віталіївну, Яковенка Владислава Олександровича, Гурківську Оксану Іванівну, Шмигу Людмилу Анатоліївну, Добровольську Олену Євгеніївну, Сурських Людмилу Геннадіївну, Кошовську (Мельник) Любов Петрівну, Білобороду Юлію Вікторівну, Білобороду Аліну Михайлівну, Голодну Олену В'ячеславівну, Левон Оксану Василівну, Бачок Світлану Василівну, Бачок Максима Васильовича, Михальчук Інну Миколаївну, Батуріну Тетяну Андріївну, Носатова Іллю Дмитровича, Хауху Любов Миколаївну, Хауху Миколу Олександровича, Бідненко Олену Михайлівну, Бідненко Тетяну Олегівну; відкладено розгляд справи на 22.10.2015 р. у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування у Відповідача доказів по справі, а саме належним чином завірених копій ордерів квартир №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, а також зобов'язати Відповідача надати наявні відомості щодо працюючих осіб на ПАТ «Київський маргариновий завод», які проживають у квартирах №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від представника Третіх осіб на стороні Відповідача - 6, 7, 14 надійшло заперечення на позову, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від представника Третіх осіб на стороні Відповідача - 6, 7, 14 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви на адреси Третіх осіб на стороні Відповідача на виконання вимог ухали суду від 01.10.2015 р.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 8 на стороні Відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з невірно обраним способом захисту.

22.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії договору оренди.

В судовому засіданні 22 жовтня 2015 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник Третьої особи на стороні Позивача надав усні пояснення по суті спору. Треті особи на стороні Відповідача заперечили проти позову, просили Суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання Треті особи - 3, 5, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23 на стороні Відповідача не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення ухвали суду від 01.10.2015 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Треті особи - 3, 5, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23 на стороні Відповідача про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши Клопотання Позивача про витребування у Відповідача доказів по справі, а саме належним чином завірених копій ордерів квартир №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, а також зобов'язання Відповідача надати наявні відомості щодо працюючих осіб на ПАТ «Київський маргариновий завод», які проживають у квартирах №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Суд зазначає, що клопотання Позивача в частині витребування у Відповідача належним чином завірених копій ордерів квартир №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи наявні ордери на вказані квартири, а в частині зобов'язання Відповідача надати наявні відомості щодо працюючих осіб на ПАТ «Київський маргариновий завод», які проживають у квартирах №105, 107, 108, 113, 114 в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, також не підлягає задоволенню, оскільки матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті з урахуванням ще й того, що останнім не надано доказів неможливості отримання вказаних доказів.

Що стосується клопотання Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Добровольської Олени Євгеніївни про припинення провадження у справі у зв'язку з невірно обраним способом захисту, Суд зазначає наступне.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України містить перелік підстав припинення провадження у справі, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. (п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року)

Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством України не передбачено такої підстави для припинення провадження у справі у зв'язку з невірно обраним способом захисту, а тому в задоволенні клопотання Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Добровольської Олени Євгеніївни, про припинення провадження Суд відмовляє.

Приймаючи до уваги, що Треті особи - 3, 5, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23 на стороні Відповідача були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання Третіх осіб - 3, 5, 12, 13, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 23 на стороні Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22 жовтня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №433 від 29.12.2001 року «Про створення комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва» затверджено Статут комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, закріплено за гКП «Житлорембудсервіс» на праві повного господарського відання майно згідно з додатком №2.

На виконання розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №433 від 29.12.2001 року ДКП «Житлоремфонд» передав, а КП «Житлорембудсервіс» в свою чергу прийняв основні засоби та майно за Актом приймання - передачі, що є Додатком №2 до Розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації №433 від 29.12.2001 року.

01.02.2002 року між Комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» Деснянського району (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» (Орендар) було укладено Договір оренди житлового приміщення під гуртожиток №10, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в орендне користування житлові приміщення квартири №105, 107, 108, 113, 114 по вул. Цвєтаєвої, 16а, площею 188,1 кв.м. для гуртожитку.

Про припинення використання приміщення Орендар за місяць письмово повідомляє Орендодавця. В разі залишення Опендарем приміщення без письмового попередження, а також без складання акту про здачу приміщення в ЖЕК в справному стані Орендар несе повну матеріальну відповідальність за нанесений у зв'язку з цим збиток. При цьому Орендар не звільняється від внесення плати за надані комунальні послуги та утримання квартир. (п.15 Договору)

Відповідно до п. 21 Договору строк дії Договору з 01.02.2002 р. по 31.01.2003 р.

Згідно з п.22 Договору при відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни договору до закінчення строку його дії, він вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах.

16.10.2014 року Публічним акціонерним товариства «Київський маргариновий завод» був надісланий лист №975 на адресу Позивача про припинення дії Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року разом з Додатковою угодою від 15.10.2014 року про розірвання Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10/2 від 01.02.2002 року в 2 екземплярах, яка була отримана останнім 06.11.2014 р., що підтверджується вхідним штампом підприємства Позивача за вх. №2545/04.

У відповідь Позивач листом №48-1122 від 08.04.2015 р. направив на адресу Відповідача підписаний з двох сторін примірник додаткової угоди від 15.10.2014 р. про розірвання Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10/2 від 01.02.2002 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Рішенням Київської міської ради №270/70 від 09.10.2014 року зобов'язано Комунальне підприємство «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фон, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі підприємства, а також рухоме і нерухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває на балансі підприємства станом на 01.08.2014 р., яке набрало чинності з 01.01.2015 р. Крім того зазначив, що вказаний Договір №10 є недійсним у зв'язку з відсутністю легітимного розпорядження виконавчої влади м. Києва про передачу в оренду майна територіальної власності з посиланням на листи Державного архіву м. Києва. 08.04.2015 року Позивачем була надіслана на адресу Відповідача вимога про звільнення житлових приміщень, яка залишена без відповіді. За таких підстав, просить Суд звільнити Публічним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» житлові приміщення квартир №105, 107, 108, 113, 114 у будинку №16-А по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, площею 188,1 кв.м. шляхом виселення осіб, які займають вказані приміщення.

08.04.2015 року Позивачем також надіслана вимога про звільнення житлових приміщень за Договором оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року, яка залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до статей 6 та 10 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні у місті Києві ради та їх виконавчі органи. Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідними радами.

Згідно з положеннями ст. 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом;

Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями зокрема є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, Суд зазначає, що правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2002 року між Комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» Деснянського району (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариства «Київський маргариновий завод» (Орендар) було укладено Договір оренди житлового приміщення під гуртожиток №10, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в орендне користування житлові приміщення квартири №105, 107, 108, 113, 114 по вул. Цвєтаєвої, 16а, площею 188,1 кв.м. для гуртожитку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

16.10.2014 року Публічним акціонерним товариства «Київський маргариновий завод» був надісланий лист №975 на адресу Позивача про припинення дії Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року разом з Додатковою угодою від 15.10.2014 року про розірвання Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10/2 від 01.02.2002 року в 2 екземплярах, яка була отримана останнім 06.11.2014 р., що підтверджується вхідним штампом підприємства Позивача за вх. №2545/04.

У відповідь Позивач листом №48-1122 від 08.04.2015 р. направив на адресу Відповідача підписаний з двох сторін примірник додаткової угоди від 15.10.2014 р. про розірвання Договору оренди житлового приміщення під гуртожиток №10/2 від 01.02.2002 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, Суд зазначає, що на час розгляду вказаної справи Договір оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року, укладений між Комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» Деснянського району та Публічним акціонерним товариства «Київський маргариновий завод», припинив свою дію, що не заперечувалось представниками Сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Проте, в порушення вищезазначених норм чинного законодавства України Публічним акціонерним товариства «Київський маргариновий завод» не було повернуто Орендодавцю житлові приміщення квартир №105, 107, 108, 113, 114 по вул. Цвєтаєвої, 16а ум. Києві, площею 188,1 кв.м.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а згідно зі статтею 16 названого Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред'явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Статтею 16 Цивільного кодексу України і статтею 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому, визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Суд зазначає, що Позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

В судовому засіданні представники Позивача наполягали на задоволенні вказаних позовних вимог з урахуванням обраного способу захисту порушеного права до Відповідача шляхом звільнення Публічним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» житлових приміщень квартир №105, 107, 108, 113, 114 у будинку №16-А по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, площею 188,1 кв.м., а саме виселення осіб, які займають вказані приміщення.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року).

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Права Позивача, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, визначають диспозитивність господарського процесу. Диспозитивність - це можливість суб'єктів самостійно впорядковувати (регулювати) свої відносини, діяти на власний розсуд. Диспозитивність означає вільний вибір особами, які захищають свої права, свободи і законні інтереси, варіантів поведінки, пов'язаних із здійсненням процесуальних прав і розпорядженням ними у межах, встановлених процесуальним законом. Суд звертає увагу, що Позивачу надано право самостійно визначати предмет і підставу позову, з яким він звернувся до суду за захистом свого порушеного або невизнаного права.

Господарський суд міста Києва зазначає, що Позивач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу, та до початку розгляду справи по суті не звертався до суду з відповідною заявою або відповідним клопотанням про зміну предмету позову, а тому Суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог.

Як встановлено Судом, у гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, що є об'єктом оренди за Договором оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року, зареєстровані та проживають фізичні особи: Корольова Світлана Анатоліївна, Корольов Віталій Олексійович, Корольова Анастасія Олександрівна, Яковенко Вікторія Віталіївна, Яковенко Владислав Олександрович, Гурківська Оксана Іванівна, Шмига Людмила Анатоліївна, Добровольська Олена Євгеніївна, Сурських Людмила Геннадіївна, Кошовська (Мельник) Любов Петрівна, Білоборода Юлія Вікторівна, Білоборода Аліна Михайлівна, Голодна Олена В'ячеславівна, Левон Оксана Василівна, Бачок Світлана Василівна, Бачок Максим Васильович, Михальчук Інна Миколаївна, Батуріна Тетяна Андріївна, Носатов Ілля Дмитрович, Хауху Любов Миколаївна, Хауху Микола Олександрович, Бідненко Олена Михайлівна, Бідненко Тетяна Олегівна, що підтверджується відповідними ордерами на жиле приміщення за формою №16, копіями паспортів вказаних фізичних осіб, довідками за формою №3. Суд зауважує, що Левон О.В., Шмига Л.А., Сурських Л.Г., Корольова С.А., Корольов В.О., Кошовська Л.П., Хауха Л.М., Гурківська О.І. Добровольська О.Є., Білоборода Ю.В., Білоборода А.М. були зареєстровані за адресою: м. Києв, вул. М. Цвєтаєвої, №16-А ще до укладення між сторонами спірного Договору і на теперішній час у кватирах, що є предметом позову, зареєстровані та проживають неповнолітні особи разом зі своїми батьками.

Відповідно до частини 1 статті 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно зі статтею 813 Цивільного кодексу України сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Найм житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, юридичною особою чинним законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що укладений між сторонами договір оренди за своєю правовою природою і вимогою нормативних актів, є договором з утримання гуртожитку як цивільно-правова угода, ступінь виконання якої сторонами не впливає на житлово-правові відносини між наймодавцем та громадянами, що проживають у гуртожитку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09 лютого 2012 року у справі № 5002-8/1842-2011.

Крім того, відповідно до статті 108 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

Згідно зі статтею 109 вказаного Кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Житловим кодексом України передбачені підстави для виселення з жилого приміщення громадян, зокрема якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (стаття 116); у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. (стаття 117)

Суд звертає увагу, що Позивачем не надано Суду жодних належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав, визначених законом України, для виселення із займаних жилих приміщень фізичних осіб, які залучені до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача, за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, що є об'єктом оренди за Договором оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року. Також Позивачем не надано Суду жодних доказів визнання недійсними ордерів на проживання у спірних приміщеннях, а тому вони є чинними на час розгляду вказаної справи.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Господарський суд міста Києва зауважує, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» до Публічного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про звільнення житлового приміщення, де проживають фізичні особі на законних підставах, які будь - яким чином не скасовані та не визнані недійсними, є незаконними та такими, що порушують конституційні права громадян на житло.

Також, правовий статус балансоутримувача майна встановлено ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до п. 2.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року №415/1280, орендодавцями майна територіальної громади міста Києва є:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) - щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також нерухомого майна, що передається в оренду районним в місті Києві державним адміністраціям.

Районні в місті Києві державні адміністрації (далі - райдержадміністрації) - щодо нерухомого майна, яке передане їм до сфери управління.

Комунальні підприємства, установи та організації територіальної громади міста Києва (далі - підприємства) - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - щодо майна, закріпленого за ними на праві оперативного управління та майна підпорядкованих їм підприємств для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на термін, що не перевищує 5 календарних днів, а також щодо майна, яке передається суб'єктам виборчого процесу з метою проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії.

Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) - щодо нерухомого майна, яке передається в оренду Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішенням Київської міської ради №270/70 від 09.10.2014 року «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва» створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва, зобов'язано Комунальне підприємство «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фон, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі підприємства, а також рухоме і нерухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та перебуває на балансі підприємства станом на 01.08.2014 р., яке набрало чинності з 01.01.2015 р.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №48 від 30.01.2015 року закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майно, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та перебуває на балансі Комунального підприємства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

За Актом приймання - передачі (внутрішнього приміщення) основних засобів житловий будинок по вул. М. Цвєтаєвої,16А було передано від Комунального підприємства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва до Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що на час розгляду вказаної справи балансоутримувачем жилого будинку за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 16А, що є об'єктом оренди за Договором оренди житлового приміщення під гуртожиток №10 від 01.02.2002 року, є саме Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

Таким чином, право вимоги щодо звільнення спірного приміщення Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» не належить.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» до Публічного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про звільнення житлового приміщення задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» до Публічного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» про звільнення житлового приміщення - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин