ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015р. Справа№ 914/3227/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Істерн Беверідж Трейдінг, м.Вишневе Київської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Евекта, м.Львів

про стягнення 13 106,68 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність №б/н від 05.01.2015р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Істерн Беверідж Трейдінг до ОСОБА_1 підприємства Евекта про стягнення 13 106,68 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.09.2015р. Ухвалою суду від 30.09.2015р. розгляд справи відкладено на 21.20.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити повністю з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки повноважного представника не повідомив, хоча про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №79 0.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши зібрані докази, суд

встановив:

03.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Істерн Беверідж Трейдінг (постачальник) та ОСОБА_1 підприємством Евекта (покупець) було укладено договір №001397 (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні і безалкогольні напої в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору.

Згідно із п.2.9. договору покупець зобовязується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 14 календарних днів з моменту її передачі. Моментом передачі партії продукції (датою поставки) і моментом переходу права власності на продукцію є дата фактичного отримання продукції, зазначена покупцем в підписаній сторонами видатковій накладній на дану продукцію (п.2.10).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних №РН-32-011942 від 17.03.2015р. на суму 3 426,12 грн., №РН-32-013499 від 25.03.2015р. на суму 2 611,50грн., №РН-32-016863 від 10.04.2015р. на суму 3 386,22 грн., №РН-32-018496 від 22.04.2015р. на суму 1 935,66 грн., №РН-32-032923 від 01.07.2015р. на суму 513,54 грн., №РН-32-033535 від 03.07.2015р. на суму 366,84 грн., однак відповідач повної оплати за поставлений йому товар не провів.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення умов договору, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 9 839,88 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0.1% від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення, у разі якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобовязаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Отже, на підставі п.4.1. договору позивач нарахував відповідачу 1200,22 грн. пені та 1967,97 грн. штрафу.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3%річних у розмірі 98,61 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яку позивач відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача становить 13 106,68 грн., з яких 9 839,88 грн. сума основного боргу, 1 200,22 грн. пеня, 1 967,97грн. штраф та 98,61 грн. 3% річних.

В ході судового розгляду відповідач проти вимог позивача належним чином не заперечив, доказів зворотнього суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.04.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №001397, відповідно до умов якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує алкогольні і безалкогольні напої в асортименті, партіями згідно накладних, на умовах цього договору.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору підтверджується видатковими накладними, які підписані обома сторонами, на загальну суму 12 239,88 грн., зокрема: №РН-32-011942 від 17.03.2015р. на суму 3 426,12 грн., №РН-32-013499 від 25.03.2015р. на суму 2 611,50грн., №РН-32-016863 від 10.04.2015р. на суму 3 386,22 грн., №РН-32-018496 від 22.04.2015р. на суму 1 935,66 грн., №РН-32-032923 від 01.07.2015р. на суму 513,54 грн., №РН-32-033535 від 03.07.2015р. на суму 366,84 грн. Копії вказаних накладних містяться в матеріалах справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Позивач стверджує, що відповідачем здійснено часткові оплати за поставлений товар лише на загальну суму 2 400,00 грн., що не спростовано відповідачем, відтак заборгованість відповідача становить 9 839,88 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю Істерн Беверідж Трейдінг про стягнення з ОСОБА_1 підприємства Евекта 9 839,88 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0.1% від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення, у разі якщо прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, покупець, крім того, зобовязаний виплатити постачальнику штраф у розмірі 20% від вартості партії продукції, оплата якої прострочена.

Здійснивши перерахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 200,22 грн. пені та 1 967,97грн. штрафу є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку що позовна вимога про стягнення з відповідача 98,61грн. 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №11788 від 31.08.2015р. на суму 1827,00 грн. Оскільки позов слід задоволити повністю, то суд, керуючись нормами ст.49 ГПК України, дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 827,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Евекта» (79018, м. Львів, вул. Хотинська, буд.2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Істерн Беверідж Трейдінг (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 6-в, ) 9 839,88 грн. основного боргу, 1 200,22 грн. пені, 1 967,97грн. штрафу, 98,61 грн. 3% річних та 1 827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 26.10.2015р.

Суддя Петрашко М.М.