КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа№ 910/1378/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Герасимчук І.М. - за дов.

від відповідача: Бойченко В.М. - за дов.

від третьої особи: Науменко С.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015

у справі № 910/1378/14 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення 5 385 814, 10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» (далі, відповідач) про стягнення заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 в розмірі 5 385 814,10 грн., з яких: 4 548 918,69 грн. - основного боргу за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 станом на 01.01.2014, а також 613 913,05 грн. - 3 % річних та 222 982,36 грн. - інфляційних втрат .

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 у частині своєчасної та повної оплати за спожиту теплову енергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 у справі №910/1378/14 в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі №910/1378/14 (головуючий суддя: Авдеєв П.В., судді: Куксов В.В., Гончаров С.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2015 у справі №910/1378/14 Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі № 910/1378/14 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Як зазначив Вищий господарський суд України у своїй постанові, всупереч приписам статей 4-7, 43, 84, 105 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди попередніх інстанцій ухилились від з'ясування усіх обставин справи, на яких ґрунтувались вимоги позивача, невірно визначивши як належні докази у даному спорі надані позивачем розрахунки, та відхиливши доводи позивача щодо спрямування коштів у попередній період на підставі стану розрахунків між сторонами на час звернення з позовом без дослідження документів, наданих позивачем.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/107 від 05.02.2015 року, у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/1378/14 до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого справу було передано судді Якименко М.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/1378/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що під час нового розгляду справи суд проігнорував обов'язкові вказівки суду касаційної інстанції.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не наведено жодного аргументу на спростування доказів та пояснень позивача про існування між сторонами протягом позовного періоду поряд із зобов'язаннями, які є предметом спору у цій справі, інших зобов'язань, що підтверджені судовими рішеннями у інших справах, які за згодою сторін виконувались за рахунок коштів, сплачених протягом позовного періоду.

Як зазначає позивач, всього протягом позовного періоду (за рахунок коштів, які надійшли у позовному періоді) відповідачем виконано перед позивачем зобов'язання попередніх періодів за рішеннями господарських судів на загальну суму 9 094 134,61 грн.

Також, апелянт наголосив на тому, що суд проігнорував посилання позивача на пункт 6.7.1. Договору, відповідно до змісту якого у разі невиконання відповідачем умов, зазначених у пункті 6.7. Договору грошові кошти, отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються позивачем як сплата за теплову енергію, оплата якої прострочена найдовше (за минулі періоди).

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» у справі № 910/1378/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 11.06.2015.

10.06.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні, призначеному на 11.06.2015, судом було оголошено перерву до 07.07.2015.

06.07.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, у якому наголосив на тому, що позивач в обґрунтування своєї позиції посилається лише на домисли та не надав до матеріалів справи жодного бухгалтерського документу на підтвердження спрямування відповідної суми грошових коштів на погашення певного зобов'язання.

06.07.2015 від представника позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування у відповідача доказів оплати заборгованості згідно наказів №№ 37/156, 37/157, 42/7, 52/790 та боргу на суму 4 983 376,40 грн. за період з 01.12.2010 по 01.02.2011 (справа № 18/89) згідно Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010.

Також, 06.07.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення у справі, до яких додав копію листа ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 03.07.2015 № 27906, який, на його думку, підтверджує той факт, що саме за рахунок коштів, які надійшли позивачу протягом позовного періоду через КП ГІОЦ, за згодою сторін були виконані зобов'язання відповідача за рішеннями господарських судів у справах № 37/156, № 37/157, № 42/7, 52/790.

У судовому засіданні 07.07.2015 представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору задоволено, розгляд справи відкладено на 23.07.2015, зобов'язано відповідача надати суду докази оплати заборгованості згідно наказів №№ 37/156, 37/157, 42/7, 52/790 та боргу на суму 4 983 376,40 грн. за період з 01.12.2010 по 01.02.2011 згідно Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010.

22.07.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення, у яких зазначив наступне:

- погашення заборгованості по наказу Господарського суду міста Києва у справі № 37/156 жодним чином не відноситься до Договору №450007 від 01.11.2010;

- виконання наказу №37/157 відбувалось за рахунок коштів, які надійшли у період з 08.01.2013 по 04.06.2014 та які не мають жодного відношення до спірного періоду з 01.02.2011 по 30.06.2012;

- виконання наказу № 42/7 на суму 459 502,95 грн. проведено у період з 05.08.2011 по 06.02.2012. Заборгованість по наказу № 42/7 була погашена за рахунок коштів, які надходили за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 на розрахунковий рахунок ПАТ «Екостандарт» окремо від поточних платежів по Договору №450007 від 01.11.2010 з призначенням платежу: «згідно рішення суду» загальною сумою 834 286,96 грн., що підтверджується статистично-аналітичною інформацією КП «ГІОЦ»;

- виконання наказу суду № 52/790 від 22.11.2010 на суму 267 353,12 грн. було проведено у період з 09.12.2010 по 31.10.2011. Заборгованість по наказу № 52/790 була погашена за рахунок коштів, які надходили за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 на розрахунковий рахунок ПАТ «Екостандарт» окремо від поточних платежів по Договору №450007 від 01.11.2010 з призначенням платежу: «згідно рішення суду» загальною сумою 834 286,96 грн., що підтверджується статистично-аналітичною інформацією КП «ГІОЦ». Надати більш детальну інформацію відносно виконання наказу № 52/790 неможливо, оскільки ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві листом від 24.03.2015 № 15856 повідомив про знищення виконавчого провадження у зв'язку із закінченням терміну зберігання;

Відповідач у вказаних поясненнях зазначив, що згідно статистично-аналітичної інформації, наданої КП «ГІОЦ» про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Екостандарт» за опалення та підігрів холодної води, сплачених мешканцями, що обслуговуються КП «Дирекція» у період з 01.02.2011 по 30.06.2012 на рахунок ПАТ «Екостандарт» по Договору №450007 від 01.11.2010 надійшло 38 697 2280,78 грн.

За період з 01.10.2012 по 01.02.2014 надійшло 2 675 078,34 грн., з яких 1 481 507,16 грн. направлено на погашення боргу по наказу № 37/157.

З огляду на зазначене, відповідач наголосив на тому, що зобов'язання КП «Дирекція» по Договору №450007 від 01.11.2010 виконано в повному обсязі, більш того, існує переплата у розмірі 6 335 833,48 грн.

З наведеного, як вказує відповідач, слідує висновок, що КП «Дирекція» за рахунок коштів, які надійшли від сплат мешканців за період часу з 01.02.2011 по 01.07.2012 по Договору №450007 від 01.11.2010 розрахувалась з ПАТ «Екостандарт» за отриману теплову енергію за період часу з 01.02.2011 по 01.07.2012, а також сплатила борг по наказу № 52/790 у розмірі 267 353,12 грн. та по наказу № 42/7 у розмірі 454 894,82 грн., залишок коштів складає 5 613 585,54 грн.

23.07.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення, у яких зазначив, що саме за рахунок коштів, які надійшли позивачу протягом позовного періоду через КП «ГІОЦ», за згодою сторін були виконані названі зобов'язання відповідача, а не шляхом примусового стягнення державним виконавцем, що підтверджується листом ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 03.07.2015 № 27906.

У зв'язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, а судді Тищенко А.І. на лікарняному, розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1378/14 колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 23.07.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 23.07.2015, судом було оголошено перерву до 10.09.2015.

10.09.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на пояснення відповідача від 22.07.2015, у яких зазначив, що виконання рішень № 37/156, № 37/157, № 42/7, № 52/790 відбулось за домовленістю сторін за рахунок коштів, які надходили за Договором № 450007, тобто, протягом позовного періоду у справі № 910/1378/14.

У зв'язку із виходом із відпустки суддів Тищенко А.І. та Отрюха Б.В., які входять до постійного складу судової колегії, розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 розгляд справи № 910/1378/14 вирішено здійснити у наступному складі суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 10.09.2015, судом було оголошено перерву до 17.09.2015.

У судовому засіданні 17.09.2015 судом було оголошено перерву до 01.10.2015.

30.09.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на доводи позивача, наведені у судовому засіданні 17.09.2015, у яких наголосив на тому, що позивач на свій розсуд зараховував грошові кошти, які надійшли від відповідача у поточному місяці у рахунок погашення «невідомих» заборгованостей відповідача, які не підтверджені первинними документами. Дії позивача по самовільній зміні призначення платежу суперечать пункту 6.7. Договору.

У зв'язку із перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному, розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1378/14 колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Федорчук Р.В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 01.10.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 01.10.2015, судом було оголошено перерву до 06.10.2015.

Від відповідача 05.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли заперечення на позов з врахуванням пояснень позивача, наданих 01.10.2015. У вказаних запереченнях відповідач зазначив, що сума переплати по Договору становить 3 658 414,58 грн. Вказана переплата, як вказує відповідач, виникла у період часу з 01.11.2010 по 30.06.2012, коли у місті Києві діяв тариф на опалення 3,10 грн./м.кв., який мешканці сплачували круглий рік за опалювальну площу квартир. Вказані кошти за кожен календарний місяць сплачувались мешканцями на транзитний рахунок КП «ГІОЦ» та перераховувались на поточний рахунок ПАТ «Екострандарт». Оскільки ПАТ «Екострандарт» ухилялось від проведення відповідних розрахунків, то перерахунки не проводились, а сума переплат залишалась у ПАТ «Екострандарт».

Крім того, відповідач наголосив на тому, що заявляючи у судовому засіданні про наявність боргу у відповідача на дату укладення Договору, позивач суперечить даним, відображеним позивачем у розрахунку ціни позову, який був долучений до позовної заяви за підписом директора, де зазначено, що сальдо на початок лютого 2011 року становить - 0,00 грн., тобто на день укладення Договору борг відсутній.

06.10.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткове пояснення у справі, у якому зазначив, що за даними позивача, підтверджених відповідачем, заборгованість за теплову енергію на 01.11.2010 становила 8 883 491,71 грн.

У зв'язку із виходом з лікарняного судді Тищенко А.І., яка входить до постійного складу судової колегії, розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 розгляд справи № 910/1378/14 вирішено здійснити у наступному складі суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 06.10.2015.

У судовому засіданні 06.10.2015 було оголошено перерву до 15.10.2015.

12.10.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні питання:

- чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 та розрахунковим документам?

- чи відповідає умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 здійснений позивачем порядок обліку операцій з одержання грошових коштів за теплову енергію?

- чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості відповідача за договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 в період з 01.02.2011 по 01.07.2012?

Проведення вказаної експертизи відповідач просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (далі, КНДІСЕ).

Колегія суддів, розглянувши у судовому засіданні 15.10.2015 вказане клопотання відповідача, відмовила у його задоволенні, оскільки ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 у справі №910/1378/14 вже призначалась судово-економічна експертиза з аналогічних питань, за результатами проведення якої КНДІСЕ було надано висновок щодо поставлених питань №8057/8058/14-45 від 29.09.2014 (том 4, а.с. 156-165) та протягом розгляду справи відповідачем не заперечувалися висновки експерта.

13.10.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на додаткове пояснення позивача від 05.10.2015.

Також, 15.10.2015 представником відповідача були подані через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду для долучення до матеріалів справи статистично-аналітична інформація про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Екостандарт», ТОВ «Центр Інфотехнологій», за опалення та підігрів холодної води, від розщеплення сплат мешканців будинків у період з 01.02.2011 по 30.06.2015.

За клопотанням відповідача, поданим 12.10.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, здійснено фіксування судового засідання 15.10.2015 з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи просив суд прийняти законне та обгрунтоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу, відзиви та письмові пояснення на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, судова колегія встановила наступне:

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 01.11.2010 між Закритим акціонерним товариством «Екостандарт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Екостандарт», та відповідачем був укладений Договір № 450007 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (далі, Договір № 450007).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із частиною 3 статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 02.10.2012 видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи з додатком серії ФК № 339, згідно якого ТОВ «Центр інфотехнологій» є фінансовою установою та має право здійснювати такий вид фінансових послуг, як факторинг (том 1, а.с. 44-45).

Як підтверджується матеріалами справи, 28.09.2012 між Публічним акціонерним товариством «Екостандарт» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» був укладений Договір факторингу № 28/09/12, відповідно до умов якого останнє зобов'язалось передати ПАТ «Екостандарт» суму фінансування, а ПАТ «Екостандарт» відступити Публічному акціонерному товариству «Фортуна-Банк» права вимоги, зокрема, за Договором № 450007.

04.10.2012 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» був укладений Договір факторингу №04/10/12 (том 1, а.с. 24-30), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати (сплатити) Публічному акціонерному товариству «Фортуна-Банк» суму фінансування, а останнє відступити позивачу право вимоги, зокрема, за Договором №450007.

За змістом пункту 1.1. Договору факторингу №04/10/12 боргом за даним договором є сума грошових коштів, належних до сплати клієнту боржником, зокрема, за Договором №450007 (ВКЛЮЧАЮЧИ РІШЕННЯ СУДІВ).

Згідно Додатку №3 до Договору факторингу №04/10/12 заборгованість КП «Дирекція» перед позивачем за Договором № 450007 станом на 28.09.2012 складає 5 830 623,37 грн. (том 1, а.с. 34).

Зазначена заборгованість, враховуючи визначення поняття «боргу», наведене у пункті 1.1. Договору факторингу №04/10/12, включає в себе заборгованість за рішеннями судів.

Згідно повідомлення № 10-10-12/450007 від 10.10.2012 позивач повідомив відповідача про відступлення згідно Договору факторингу №04/10/12 на користь ТОВ «Центр інфотехнологій» права вимоги заборгованості у розмірі 5 830 623,37 грн. за Договором №450007 (том 2, а.с. 89).

Договір №450007 за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Згідно із частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживачем теплової енергії є юридична або фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. За частиною 5 статті 19 наведеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 1.1. Договору №450007 від 01.11.2010 ЗАТ «Екостандарт» зобов'язалось виробляти, систематично поставляти відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води.

Відповідно до пункту 6.1. Договору №450007 розрахунки з Закритим акціонерним товариством «Екостандарт» за теплову енергію проводяться за тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації за кожну відпущену гігакалорію та можуть змінюватись у зв'язку зі змінами розмірів складових калькуляцій собівартості теплової енергії.

Всі розрахунки по Договору №450007 виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від енергопостачальної організації, виключно у грошові формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України (пункт 6.4. Договору №450007).

Згідно із пунктом 6.5. Договору № 450007 відповідач щомісяця з 07 по 14 число отримує в «Енергопостачальній організації» оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграму та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включає у себе вартість теплової енергії спожитої у попередньому місяці та суми передоплати за теплову енергію. По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції відповідач повертає в «Енергопостачальну організацію» не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі непідписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції останньої.

Згідно із пунктом 6.6. Договору №450007 відповідач самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана його субабонентами.

У відповідності з пунктом 6.7. Договору №450007 при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем.

Пунктом 6.7.1. Договору №450007 визначено, що у разі невиконання покупцем умов, зазначених у пункті 6.7. даного договору, грошові кошти, що отримані згідно платіжного доручення, де не вказаний рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховується енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

Відповідно до даних відомостей обліку використання теплової енергії (актів приймання передачі товарної продукції), які знаходяться в матеріалах справи за період з 01 лютого 2011 року по 01 липня 2012 року ЗАТ «Екостандарт» поставило відповідачу теплову енергію вартістю 32 361 837, 30 грн.

Як зазначає позивач, враховуючи уточнення ціни позову (том 5, а.с. 17), відповідач за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 несвоєчасно розрахувався за використану теплову енергію та допустив виникнення заборгованості за Договором №450007, яка станом на 01.04.2014 складає 4 310 092,16 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання, позивач, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача 222 982 36 грн. інфляційної складової боргу та 3 % річних у розмірі 613 913,05 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечував (том 2, а.с. 112-114), зазначаючи про відсутність заборгованості, в підтвердження зазначеного посилався на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 по справі № 18/89 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2011 по справі № 42/7. Крім того, зазначав, що договір № 450007 від 01.11.2010 розірвано у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ «Екостандарт» зобов'язань за договором.

Як уже зазначалося вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 у справі №910/1378/14 в позові було відмовлено повністю.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що станом на 01.02.2011 заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком позовних вимог, з якого вбачається, що на початок лютого 2011 року сальдо розрахунків становило нуль гривень (додаток № 1 до позовної заяви). Крім того, суд зазначив, що факт відсутності у відповідача заборгованості станом на 01 лютого 2011 підтверджено ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 по справі № 18/89, провадження у якій припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Під час перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 у справі №910/1378/14 судом апеляційної інстанції для з'ясування питань, пов'язаних з предметом спору, призначалась судово-економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено наступні питання:

1) чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 та розрахунковим документам?

2) чи відповідає умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 здійснений позивачем порядок обліку операцій з одержання грошових коштів за теплову енергію?

3) чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах розмір заборгованості відповідача за договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 в період з 01.02.2011 по 01.07.2012?

За результатами проведеної експертизи КНДІСЕ було надано висновок № 8057/8058/14-15 від 29.09.2014, згідно якого:

1) встановити, чи відповідає наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 та розрахунковим документам, не видається за можливе;

2) встановити, чи відповідає умовам договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №450007 від 01.11.2010 здійснений позивачем порядок обліку операцій з одержання грошових коштів за теплову енергію не видається за можливе;

3) без врахування сальдо станом на 01.02.2011, заборгованість відповідача перед ЗАТ «Екостандарт» за Договором №450007 за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 відсутня.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі №910/1378/14 рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 залишено без змін.

В обґрунтування вказаної постанови суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком позовних вимог, з якого вбачається, що на початок лютого 2011 року сальдо розрахунків становило нуль гривень (додаток № 1 до позовної заяви). Крім того, факт відсутності у відповідача заборгованості станом на 01 лютого 2011 підтверджено ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 по справі № 18/89, провадження у якій припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.09.2014 №8057/8058/14-45.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2015 у справі №910/1378/14 Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у справі № 910/1378/14 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Судова колегія зазначила, що спір у даній справі стосується несвоєчасних розрахунків відповідача за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 за використану теплову енергію, таким чином, судам належало з'ясувати обсяг господарських операцій з відпуску теплової енергії, надходження коштів з їх оплати протягом спірного періоду та спрямування зазначених коштів.

Як зазначив Вищий господарський суд України, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що до позовної заяви наданий розрахунок позовних вимог станом на час звернення з позовом, з якого не вбачається стан розрахунків на початок лютого 2011 року у відповідний період. Посилаючись на підтверджений факт відсутності у відповідача заборгованості станом на 01 лютого 2011 року за змістом ухвали Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 по справі № 18/89, предметом розгляду у якій було стягнення з відповідача заборгованості за договором № 450007 від 01.11.2010 за період з 01.12.2010 по 01.02.2011, суди не врахували, що припинення провадження на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України не спростовує існування заборгованості на час звернення з відповідним позовом та жодним чином не спростували доводи позивача, що погашення заборгованості станом на 01 лютого 2011 року по справі № 18/89 відбулося за згодою відповідача за рахунок коштів, які надходили, починаючи з 01.02.2011.

Також, згідно висновків суду касаційної інстанції, посилаючись на висновок судових експертів № 8057/8058/14-15 від 29.09.2014, господарські суди не врахували, що висновок судового експерта оцінюється за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України у сукупності з іншими доказами; при цьому за змістом зазначеного висновку під час судової експертизи не аналізувались надані позивачем письмові документи в підтвердження підстав припинення провадження по справі № 18/89 за пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та згоди відповідача на спрямування коштів, одержаних протягом спірного періоду.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2015, прийнятим за результатами нового розгляду справи №910/1378/14, у позові відмовлено.

Оскаржуване рішення суду мотивоване тим, що факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в даній справі підтверджується: наявними в матеріалах справи документами, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 у справі № 18/89, рішенням Господарського суду міста Києва № 42/7 від 15.02.2011, висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.09.2014 №8057/8058/14-45.

Колегія суддів, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір у даній справі стосується несвоєчасних розрахунків відповідача за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 за використану згідно Договору №450007 теплову енергію. Таким чином, під час розгляду справи судом слід з'ясувати обсяг господарських операцій з відпуску теплової енергії, надходження коштів з їх оплати протягом спірного періоду та спрямування зазначених коштів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в даній справі підтверджується: наявними в матеріалах справи документами, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 у справі № 18/89, рішенням Господарського суду міста Києва № 42/7 від 15.02.2011, висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.09.2014 №8057/8058/14-45.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до даних відомостей обліку використання теплової енергії (актів приймання передачі товарної продукції), які знаходяться в матеріалах справи за період з 01 лютого 2011 року по 01 липня 2012 року ЗАТ «Екостандарт» поставило відповідачу теплову енергію вартістю 32 361 837, 30 грн.

Зазначена обставина також підтверджується висновком КНДІСЕ №8057/8058/14-45 від 29.09.2014, наданим за результатами проведення у справі комісійної судово-економічної експертизи, відповідно до якого в період з 01.02.2011 по 01.07.2012 відповідачу нараховано ЗАТ «Екостандарт» за послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води - 32 361 837, 30 грн., в т.ч. ПДВ - 5 393 639,56 грн. (том 4, а.с. 165 зворотня сторона).

Поряд з цим, висновком №8057/8058/14-45 від 29.09.2014 встановлено, що в якості оплати на користь ЗАТ «Екостандарт» за послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води за позовний період надійшла сума в розмірі 33 757 978,00 грн., у тому числі:

- 40 000,00 грн., що надійшла на поточний рахунок ЗАТ «Екостандарт» через банківську установу;

- 6 294 374,67 грн. - за рахунок субвенцій в погашення отриманих населенням пільг та субсидій;

- 27 423 603,33 грн., що надійшла на поточний рахунок ЗАТ «Екостандарт» через КП ГІОЦ та у розмірі 2 658 414,52 грн., як сплата боргу у період з 01.02.2011 по 01.07.2012, згідно відомостей розщеплення сплат.

При цьому, як зазначив Вищий господарський суд України в постанові від 20.01.2015 за змістом зазначеного висновку під час судової експертизи не аналізувались надані позивачем письмові документи в підтвердження підстав припинення провадження по справі № 18/89 за пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та згоди відповідача на спрямування коштів, одержаних протягом спірного періоду.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, колегія суддів встановила наступне.

До 01.11.2010 між позивачем та відповідачем було укладено 5 договорів на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (№№ 450005; 450112; 450204; 450001; 450111)

01.11.2010 замість 5-ти договорів між позивачем та відповідачем було укладено 3 договори на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води: №№ 450232; 450203; 450007.

Як підтверджується матеріалами справи, 18.11.2010 відповідач звернувся до ЗАТ «Екостандарт» листом № 45/2534 (том 3, а.с. 88) з проханням у зв'язку з укладенням нових договорів на постачання теплової енергії перевести заборгованість КП «Дирекція» на нові договори, зокрема, заборгованість за договорами №450001 та №450111 перевести на договір №450007, загальна заборгованість якого станом на 01.11.2010 буде складати 8 883 491,71 грн.

Тобто, фактично, відповідач підтвердив факт існування заборгованості за Договором № 450007 станом на 01.11.2010 у розмірі 8 883 491,71 грн.

Вказаний лист відповідача також було прийнято Господарським судом міста Києва як належний доказ існування заборгованості відповідача перед позивачем у справі № 17/31, предметом спору у якій було стягнення заборгованості за Договором № 450203 від 01.11.2010.

Посилання відповідача на те, що факт відсутності заборгованості за Договором № 450007 підтверджується самим розрахунком позовних вимог, згідно якого на початок лютого 2011 року сальдо розрахунків становило нуль гривень (додаток № 1 до позовної заяви), колегією суддів до уваги не приймається, оскільки предмет позову має конкретний проміжок часу, а розрахунок ціни позову встановлює саме заборгованість за цей період і не може свідчити про наявність або відсутність заборгованості відповідача до спірного періоду, а тим паче, взагалі про відсутність боргу за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, протягом спірного періоду, окрім зобов'язань, які є предметом спору у цій справі, між сторонами існували також інші зобов'язання, які, зокрема, встановлені судовими рішеннями у інших справах, а саме, рішеннями Господарського суду міста Києва від 15.02.2011 у справі № 42/7, від 05.07.2010 у справі № 37/156, від 05.07.2010 у справі № 37/157, від 29.09.2010 у справі № 52/790 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 у справі № 18/89.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2011 у справі № 42/7 присуджено до стягнення з КП «Дирекція» 454 894,82 грн. боргу за листопад 2010 року за Договором № 450007 (том 2, а.с. 116).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2010 у справі № 37/156 присуджено до стягнення з КП «Дирекція» 1 907 003,11 грн. боргу за грудень 2009 - лютий 2010 року за Договором № 450001 (том 4, а.с.34-35).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2010 у справі № 37/157 присуджено до стягнення з КП «Дирекція» 1 481 507,16 грн. боргу за грудень 2009 - лютий 2010 року за Договором № 450111 (том 4, а.с. 38-39).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2010 у справі № 52/790 присуджено до стягнення з КП «Дирекція» 267 353,12 грн. боргу за листопад 2009 року за Договором № 450111 (том 4, а.с. 42-43).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 припинено провадження у справі № 18/89 про стягнення з КП «Дирекція» 5 177 201,24 грн. заборгованості за період з 01.12.2010 по 01.02.2011 за Договором № 450007 (основний борг 4 983 376,40 грн.).

Як зазначає позивач, своїми листами відповідачем було змінено призначення платежу коштів, що надійшли через КП «ГІОЦ», в рахунок погашення боргу, який виник до спірного періоду (у т.ч. переведений борг до 01.11.2010), зокрема, на погашення боргу згідно рішень у судових справах № 37/156, № 37/157, № 42/7, № 52/790 та № 18/89.

Відповідач проти вказаних тверджень позивача заперечує, зазначаючи, що ніяких прохань КП «Дирекція» до КП «ГІОЦ» з даного приводу не висловлювало, а тому поточні платежі населення за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 спрямовувались КП «ГІОЦ» на оплату спожитої теплової енергії в поточному місяці, як це обумовлено Договором. Також, відповідач стверджує, що зобов'язання відповідача по Договору № 450007 від 01.11.2010 виконано у повному обсязі, більш того, існує переплата у розмірі 6 335 833,48 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що погашення боргу згідно рішень у судових справах № 37/156, № 37/157, № 42/7, № 52/790 та № 18/89 здійснювалось за рахунок грошових коштів, що надійшли від відповідача у спірному періоді, з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.01.2011 відповідач звернувся до третьої особи з листом (дорученням) № 162 (том 5, а.с. 81), у якому просив КП «ГІОЦ» проводити розщеплення платежів боргів, які сплачує населення по будинкам згідно наданого у листі переліку, та перераховувати їх з 21.01.2011 на розрахунковий рахунок ЗАТ «Екостандарт» згідно рішення суду по справі № 37/156 від 05.07.2010.

Отже, саме коштами, що надходили протягом позовного періоду у справі № 910/1378/14 за домовленістю сторін і за заявою відповідача про вказаний розподіл коштів відбулось виконання рішення суду у справі № 37/156.

Наслідком домовленості сторін є припинення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа стягувачеві) проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 22562688, відкритому ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві (постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.01.2011; том 5, а.с. 82).

Далі, як підтверджується матеріалами справи, 08.06.2011 відповідач звернувся до ЗАТ «Екостандарт» листом № 45/1517 (том 4, а.с. 149), у якому просив кошти в сумі 1 496 558,23 грн., які надійшли від мешканців ЖЕД 203 за опалення в квітні та травні місяці через КП «ГІОЦ», зарахувати в рахунок погашення боргу по справі № 37/157.

На підставі вказаного листа, як стверджує позивач, за рахунок коштів, що надійшли у позовному періоді, погашено борг (інше зобов'язання) згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2010 у справі № 37/157.

Твердження відповідача про відмову у зарахуванні цих коштів згідно з листом від 08.06.2011 суперечить дійсності, оскільки позивач здійснив таке зарахування та звернувся до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві із заявою від 08.09.2011 № 09/юр/3458 (том 5, а.с. 83), у якій зазначив про добровільне виконання боржником наказу Господарського суду міста Києва у справі № 37/157 в частині стягнення основного боргу сумою 1 481 507,16 грн.

Крім того, позивач листом від 09.09.2011 № 09/РДГ-329 повідомив відповідача про зарахування коштів в рахунок погашення основного боргу по справі № 37/157 та про залишок боргу в частині стягнення судових витрат (том 5, а.с. 84).

У зв'язку із невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2010 у справі № 37/157 в частині стягнення судових витрат позивач неодноразово звертався до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві із заявами про відкриття виконавчого провадження (заяви від 23.03.2012 № 09/юр/147, від 13.04.2012 № 09/юр/229, від 19.12.2012 № 09/юр/712). І лише 08.01.2013 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було відкрите ВП № 35864397 (том 5, а.с. 43).

04.03.2013 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 37/157 здійснено заміну сторони (стягувача) на ТОВ «Центр Інфотехнологій» (том 5, а.с. 46-47).

08.07.2013 на рахунок ТОВ «Центр Інфотехнологій» від відповідача надішли кошти сумою 15 051,57 грн. в рахунок погашення судових витрат у справі № 37/157, про що було повідомлено ВДВС заявою від 20.08.2013 № 20/08/13/3 (том 5, а.с. 227).

У зв'язку із фактичним виконанням рішення суду у справі № 37/157 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві 04.06.2014 було винесено постанову про закінчення ВП № 35864397 (том 5, а.с. 45).

З викладеного вбачається, що виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 37/157 (іншого зобов'язання) в частині основного боргу відбулось також за домовленістю сторін за рахунок коштів, які надійшли за Договором №450007 у 2011 році, тобто, протягом позовного періоду у справі № 910/1378/14.

Матеріалами справи також підтверджується, що 09.12.2010 державним виконавцем ВДВС Дарницького району м. Києва було відкрите виконавче провадження ВП № 23557674 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 52/790 (том 5, а.с. 231).

Також, 05.08.2011 державним виконавцем ВДВС Дарницького району м. Києва було відкрите виконавче провадження ВП 27961588 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 42/7.

Колегією суддів встановлено, що 30.08.2011 відповідач звернувся до ЗАТ «Екостандарт» листом № 45/2367 (том 5, а.с. 44), у якому просив кошти, які надійдуть від мешканців за опалення в серпні місяці 2011 року через КП «ГІОЦ» м. Києва, зараховувати в рахунок погашення боргів, зокрема, по справі № 42/7 та по справі № 52/790, і відповідно, надати інформацію до ВДВС Дарницького району для закриття виконавчих проваджень.

Після звернення відповідача з листом № 45/2367 від 30.08.2011 позивач не заперечував проти погашення основного боргу (іншого зобов'язання) за рішеннями суду у справі № 42/7 та № 52/790 за рахунок коштів, що надійшли протягом позовного періоду у справі № 910/1378/14.

Про таке узгодження позивач повідомив ВДВС Дарницького району м. Києва заявами від 14.09.2011 № 09/юр/467 та від 14.09.2011 № 09/юр/468.

Так, згідно заяви від 14.09.2011 № 09/юр/467 (том 5, а.с. 229) станом на 14.09.2011 боржником у добровільному порядку виконано рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2011 у справі № 42/7 в частині основного боргу. Водночас, позивач зазначив про невиконання рішення № 42/7 в частині сплати судових витрат сумою 4 608,13 грн.

У зв'язку із фактичним виконанням рішення суду у справі № 42/7 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві 06.02.2012 винесено постанову про закінчення ВП № 27961588 (том 5, а.с. 230).

Згідно заяви від 14.09.2011 № 09/юр/468 (том 5, а.с. 232) станом на 14.09.2011 боржником у добровільному порядку виконано рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2010 у справі № 52/790 в частині основного боргу. Крім того, позивач зазначив про невиконання рішення № 52/790 в частині судових витрат сумою 2 767,48 грн.

У зв'язку із фактичним виконанням рішення суду у справі № 52/790 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві 31.10.2011 винесено постанову про закінчення ВП № 23557674 (том 5, а.с. 233).

Отже, виконання рішень Господарського суду міста Києва у справі № 42/7 та у справі № 52/790 (інших зобов'язань) в частині основного боргу відбулось за домовленістю сторін за рахунок коштів, які надійшли за Договором №450007 у 2011 році, тобто, протягом позовного періоду у справі № 910/1378/14.

Щодо погашення заборгованості у справі № 18/89 колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2012 у справі № 18/89 за позовом ЗАТ «Екостандарт» до КП «Дирекція» про стягнення з останнього заборгованості за спожиту з 01.12.2010 по 01.02.2011 енергію, провадження у справі припинено на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом позову є конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка випливає зі спірного матеріально-правового відношення і з приводу якого господарський суд повинен прийняти рішення.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу тощо).

Так, Вищий господарський суд України у постанові від 20.01.2015 у справі № 910/1378/14 зазначив, що припинення провадження на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України не спростовує існування заборгованості на час звернення з відповідним позовом та жодним чином не спростовує доводи позивача, що погашення заборгованості станом на 01 лютого 2011 року по справі № 18/89 відбулося за згодою відповідача за рахунок коштів, які надходили, починаючи з 01.02.2011.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що саме за рахунок коштів, які надійшли позивачу протягом позовного періоду через КП «ГІОЦ», за згодою сторін, були виконані інші зобов'язання відповідача, а не шляхом примусового стягнення державним виконавцем, що також підтверджує лист відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 03.07.2015 № 27906 (том 5, а.с. 171).

Також, з наведених обставин вбачається, що саме відповідач заявляв про вказаний розподіл коштів, які надійшли позивачеві у позовний період, та не заперечував проти виконання саме таким чином зазначених вище зобов'язань, зокрема рішень суду і, як наслідок, закінчення виконавчих проваджень. Первинних документів, які б свідчили про виконання зазначених вище рішень суду та припинення провадження у господарському спорі у справі № 18/89 у інший спосіб, ніж зазначений, або за рахунок інших коштів, відповідачем суду не надано.

Як уже зазначалося, відповідно до даних відомостей обліку використання теплової енергії (актів приймання передачі товарної продукції) за період з 01 лютого 2011 року по 01 липня 2012 року ЗАТ «Екостандарт» поставило відповідачу теплову енергію вартістю 32 361 837, 30 грн. Зазначена обставина також підтверджується висновком КНДІСЕ №8057/8058/14-45 від 29.09.2014.

Поряд з цим, висновком №8057/8058/14-45 від 29.09.2014 встановлено, що в якості оплати на користь ЗАТ «Екостандарт» за послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води за позовний період надійшла сума в розмірі 33 757 978,00 грн., у тому числі:

- 40 000,00 грн., що надійшла на поточний рахунок ЗАТ «Екостандарт» через банківську установу;

- 6 294 374,67 грн. - за рахунок субвенцій в погашення отриманих населенням пільг та субсидій;

- 27 423 603,33 грн., що надійшла на поточний рахунок ЗАТ «Екостандарт» через КП ГІОЦ та у розмірі 2 658 414,52 грн., як сплата боргу у період з 01.02.2011 по 01.07.2012, згідно відомостей розщеплення сплат.

Як зазначено у висновку судового експерта (том 4, а.с.165, а.с. 165 зворотній) підтвердити сальдо станом на 01.02.2011 у розмірі 12 983 976,52 грн. не видається за можливе, лист відповідача від 18.11.2010 № 45/2534 не є об'єктом дослідження економічної експертизи, та без врахування сальдо станом на 01.02.2011 заборгованість КП «ДЗ з УЖГ Дарницького району м. Києва» перед ЗАТ «Екостандарт» за Договором на постачання теплової енергії у гарячої води від 01.11.2010 № 450007 за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 відсутні.

Разом з тим, відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Водночас, матеріалами справи підтверджується факт існування у відповідача протягом позовного періоду боргу перед позивачем на загальну суму 9 094 134,61 грн. за зобов'язаннями попередніх періодів, щодо яких існують відповідні рішення господарського суду у справах № 37/156, № 37/157, № 52/790, № 42/7, № 18/89.

Факт виконання позивачем зобов'язань на загальну суму 9 094 134,61 грн. за рахунок коштів, що надійшли у спірному періоді, підтверджується вищевстановленими обставинами справи.

Отже, згідно наявних у матеріалах справи доказів та встановлених експертним висновком обставин, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію становить 5 039 579,40 грн. ((32 361 837,31 + 9 094 134,61) - (6 294 374,67 + 27 423 603,33 + 40 000,00 + 2 658 414,52) = 5 039 579,40 грн.)).

При цьому, як зазначає позивач, згідно його облікових даних, заборгованість відповідача станом на 01.04.2014 становить 4 310 092,16 грн., яку він і просить стягнути з відповідача (том 5, а.с. 16).

Таким чином, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 4 310 092,16 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача визначеної грошової суми обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 613 913,05 грн. 3 % річних та 222 982,36 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Стосовно цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність порушення відповідачем зобов'язання за Договором № 450007, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, вважає його арифметично вірним (враховуючи розмір основного боргу, який існував станом на дату звернення позивача до суду), а позовні вимоги у цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Поруч із вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на те, що Договір № 450007 від 01.11.2010 є розірваним, що підтверджується листами від 29 серпня 2011 року № 45/2191 та від 29 вересня 2011 року № 45/2703, є безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою його сторін, якщо інше не встановлено самим договором або законом.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів регламентовано статтею 188 Господарського кодексу України, якою передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються якщо інше не передбачено законом або договором, а сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ЗАТ «Екостандарт» повідомив відповідача про результати розгляду пропозиції від 29.08.2011, а умовами Договору № 450007 від 01.11.2010 не передбачено односторонньої відмови від договору, суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що Договір № 450007 від 01.11.2010 є розірваним.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» такою, що підлягає задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/1378/14 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 у справі № 910/1378/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» (02091, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Інфотехнологій» (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд.22; ) 4 310 092 (чотири мільйони триста десять тисяч дев'яносто дві) грн. 16 коп. основного боргу за період з 01.02.2011 по 01.07.2012, 613 913 (шістсот тринадцять тисяч дев'ятсот тринадцять) грн. 05 коп. - 3 % річних, 222 982 (двісті двадцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 36 коп. - інфляційних втрат та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви та 36 540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи № 910/1378/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко