КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 910/4344/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Разіної Т.І.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Карпюк О.С.,

представників:

від позивача - Широкої С.І., Дитинюка Я.Л.,

від відповідача та третьої особи - Фокіна С.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015

у справі № 910/4344/15-г (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», що виступає на захист майнових прав суб'єкта авторського права, в особі BROADCAST MUSIC, INC (BMI)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» (ТРК «Студія «1+1»)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Іноземне підприємство «1+1 Продакшн»

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав 26 796,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - Організація) в особі BROADCAST MUSIC, INC (далі - BMI, позивач) звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія «1+1» (далі - ТРК «Студія «1+1», відповідач) 26 796,00 грн. компенсації у зв'язку із порушенням майнових прав суб'єкта авторського права - публічним сповіщенням музичного твору "Somebody that I used to know" без відповідного дозволу правовласників та без виплати авторської винагороди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Організація звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015, прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу та призначено її розгляд в судовому засіданні на 06.10.2015.

06.10.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.10.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Організація є організацією колективного управління відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління від 22.08.2003 № 3/2003.

Відповідно до Угоди користувачів ІРІ, укладеної Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори SUISA (як адміністратором системи ІРІ) та Державним підприємством «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (як користувач), SUISA надав користувачеві доступ до системи ІРІ.

Система ІРІ - це міжнародна база даних та інформаційна система, яка є підсистемою Загальної інформаційної системи (CIS), в якій містяться дані щодо правовласників авторських майнових прав на музичні твори, передані в колективне управління авторсько-правовим організаціям - членам CISAC.

31.12.2004 Організацією та BROADCAST MUSIC, INC (BMI) укладено договір про взаємне представництво інтересів, за умовами якого:

- слово "термін" означає період, що починається з 31.12.2004 та закінчується 31.12.2007, при чому даний період дії Договору від 31.12.2004 буде продовжуватися із року в рік автоматично, якщо він не буде розірваний іншою стороною рекомендованим листом, листом-підтвердженням або іншим еквівалентним повідомленням не пізніше ніж за шість місяців до закінчення кожного періоду (пункт "а" Договору від 31.12.2004);

- за Договором від 31.12.2004 Організація є єдиним представником інтересів BMI на території України протягом терміну Договору від 31.12.2004 (підпункт "б" пункту 1 Договору від 31.12.2004);

- сторони встановлюють, що Організація та її ліцензіати користуються всіма правами на твори BMI, властивими для звичайної передачі прав на виконання, і якими користуються ліцензіати Організації на музичні композиції на території України (підпункт "в" пункту 2 Договору від 31.12.2004);

- кожна сторона підтверджує та гарантує, що вона має повні права та повноваження укладати Договір від 31.12.2004 та передавати права, що в ньому містяться, і права, передані за Договором від 31.12.2004, не будуть мати у своїй правовій охороні перешкод та претензій (пункт 7 Договору від 31.12.2004).

Тобто, на підставі одержаних повноважень за вказаним договором, статті 21 ГПК України, статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) до Організації перейшло право на звернення за захистом порушених майнових авторських прав BMI.

За твердженням Організації, відповідач в період з 21 год. 03 хв. 08.06.2014 до 00 год. 22 хв. 09.06.2014 в ефірі телеканалу "1+1" здійснив бездоговірне (без надання відповідного дозволу) публічне сповіщення музичного твору, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні Організації, а саме твору "Somebody that I used to know".

Публічне сповіщення названого музичного твору відбулося під час трансляції відповідачем аудіовізуального твору "Голос країни-4".

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що здійснюючи публічне сповіщення аудіовізуального твору "Голос країни-4", він діяв у відповідності з умовами Договору про виробництво аудіовізуального твору та передачу (відступлення) майнових прав від 01.08.2013, укладеної з виробником - Іноземним підприємством "1+1 Продакшн".

В свою чергу, Іноземне підприємство "1+1 Продакшн" набуло майнові права на використані у телепередачі "Голос країни-4" музичні твори, в тому числі і на "Somebody that I used to know", на підставі ліцензійних договорів, які укладені із Приватним підприємством «Світова музика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна».

Причиною спору у справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Організації в інтересах BMI компенсації в сумі 26 796,00 грн. у зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

З виписок із системи IPI про приналежність автора до членів іноземної авторсько-правової організації, яка управляє майновими правами авторів на колективній основі, вбачається, що правовласниками твору "Somebody that I used to know" є, окрім інших, Unichappel Music Inc (частка 20%), Songs Of Kobalt Music Publishing (частка 20%), організація колективного управління: BMI.

Майнові права на твір "Somebody that I used to know" перейшли до позивача на підставі Договору від 25.02.2004 із Unichappel Music Inc та Договору від 17.12.2009 із Songs Of Kobalt Music Publishing.

За вказаних обставин, позивач набув майнові авторські права на твір "Somebody that I used to know" та став суб'єктом авторського права в розумінні Закону.

Відповідно до статті 1 Закону публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Як підтверджено матеріалами справи, в період з 21 год. 03 хв. 08.06.2014 до 00 год. 22 хв. 09.06.2014 в ефірі телеканалу "1+1" під час трансляції аудіовізуального твору "Голос країни-4" відповідач здійснив публічне сповіщення музичного твору "Somebody that I used to know", майнові авторські права на які належать BMI та знаходяться в колективному управлінні Організації.

Вказані обставини підтверджуються Актом фіксації від 08.06.2014, складений представником Організації Простяковим Михайлом Леонідовичем у м. Києві на підставі наказу про проведення фіксації від 30.05.2014 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань", якою надано право представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Фіксація здійснювалась з використанням відеокамери SONY DCR - HC62E на касети DV mini Verbatim №21N2DS4AR/13, №21N2DS4AR/14 (в режимі LP).

Тобто, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано публічне сповіщення музичного твору "Somebody that I used to know" в ефірі телеканалу "1+1" під час трансляції аудіовізуального твору "Голос країни-4".

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Згідно з частинами другою - третьою статті 17 Закону:

- якщо інше не передбачено у договорі про створення аудіовізуального твору, автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. За оприлюднення і кожне публічне виконання, показ, демонстрацію чи сповіщення аудіовізуального твору, його здавання у майновий найм і (або) комерційний прокат його примірників за всіма авторами аудіовізуального твору зберігається право на справедливу винагороду, що розподіляється і виплачується організаціями колективного управління або іншим способом;

- автори, твори яких увійшли як складова частина до аудіовізуального твору (як тих, що існували раніше, так і створених у процесі роботи над аудіовізуальним твором), зберігають авторське право кожний на свій твір і можуть самостійно використовувати його незалежно від аудіовізуального твору в цілому, якщо договором з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору не передбачено інше.

Тобто, за змістом вказаних норм законодавства, публічне виконання або публічне сповіщення аудіовізуального твору може відбуватись, а автор не може заперечувати проти цього, лише за умов отримання організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, від автора використаного твору відповідних майнових прав.

Як було зазначено вище, виробництво аудіовізуального твору "Голос країни-4" здійснювало Іноземне підприємство "1+1 Продакшн".

Тобто, відповідач мав право здійснити публічне сповіщення твору "Somebody that I used to know" у складі аудіовізуального твору лише за умов укладання його виробником, в даному випадку Іноземним підприємством "1+1 Продакшн", відповідних ліцензійних договорів із правовласниками.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, третя особа уклала ліцензійні договори щодо отримання невиключних майнових прав на використання творів з каталогів правовласників.

Так, 01.02.2015 між Іноземним підприємством "1+1 Продакшн" (компанія) та Приватним підприємством "Світова музика" (правовласник) укладено Ліцензійний договір №01/02/14 (далі - Ліцензійний договір "Світова музика"), за умовами якого правовласник надає компанії на умовах, визначених цим Ліцензійним договором, дозвіл на використання творів з каталогу правовласника у передачах, а компанія зобов'язується виплатити винагороду (роялті) правовласнику за надання дозволу на використання творів відповідно до умов Ліцензійного договору (пункт 2.1 Ліцензійного договору "Світова музика"); термін дії дозволу на використання Творів з каталогу правовласника Компанією встановлений відповідно до п. 1.4., тобто з 01.01.2014 по 31.12.2014 року (пункт 2.2. Ліцензійного договору "Світова музика"); Компанія не має право передавати третім особам Дозвіл на використання Творів, одержаних за цим Договором окрім випадків телевізійного ефіру на телеканалі "Студія "1+1", та публічного сповіщення на вказаному телеканалі (пункт 2.4. Ліцензійного договору "Світова музика"); Ліцензійний договір від 01.02.2014 набирає чинності з 01.01.2014 і діє до 31.12.2014 (пункт 5.1 Ліцензійного договору від 11.02.2015).

Згідно зі звітом до Ліцензійного договору "Світова музика" сторонами було погоджено перелік творів для використання, зокрема: твір "Somebody that I used to know"; доля правовласника - 50,00 %.

Також, між Іноземним підприємством "1+1 Продакшн" (ліцензіат) та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" (ліцензіар) укладено Ліцензійний договір від 01.07.2014 № WMU-01072014/01-д (далі - Ліцензійний договір "Ворнер Мьюзік Україна"), за умовами якого: ліцензіар передає ліцензіату невиключні права (авторські та/або суміжні) на використання музичних творів (твори) та/або фонограм, які зазначені в додатку до Ліцензійного договору, який є невід'ємною його частиною, способами, вказаними в пункті 1.2 Ліцензійного договору, та в обсязі, вказаному в пункті 1.3 Ліцензійного договору (ліцензійні права), а ліцензіат зобов'язується використовувати твори/фонограми відповідно до умов Ліцензійного договору та виплачувати ліцензіару винагороду за використання ліцензійними правами в розмірі вказаному в Ліцензійному договорі та додатку до нього. Ліцензійні права, вказані в Ліцензійному договорі, надаються ліцензіаром ліцензіату без передачі права власності, володіння, відчуження або будь-якого іншого розпорядження такими творами/фонограмами (пункт 1.1 Ліцензійного договору "Ворнер Мьюзік Україна"); ліцензіат має право передавати (субліцензувати) ліцензійне право на використання творів/фонограм, отриманих за Ліцензійним договором, третім особам, які здійснюють виробництво телепередач для наступного включення в ефір телевізійних каналів "ТЕТ", "2+2", "1+1", "Плюс Плюс", "Бигуди", "УНИАН" (пункт 1.5 Ліцензійного договору "Ворнер Мьюзік Україна"); Ліцензійний договір набирає чинності з моменту підписання представниками та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2015, але не може бути припинений раніше виконання сторонами своїх зобов'язань за Ліцензійним договором. Умови та/або положення Ліцензійного договору поширюються на відносини сторін, які виникли раніше, а саме 01.04.2015. Продовження строку дії Ліцензійного договору оформлюються додатковою угодою до нього або окремим договором та підписується сторонами (пункт 11.1 Ліцензійного договору "Ворнер Мьюзік Україна").

Відповідно до додатку № 2 до Ліцензійного договору "Ворнер Мьюзік Україна" ліцензіар передав ліцензіату невиключні авторські та суміжні права на твори/фонограми для використання в телепередачі під назвою "Голос країни-4" твір "Somebody that I used to know" доля авторських прав на текст твору - 50,00 %; строк дії ліцензійного права з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Втім, поза увагою суду першої інстанції залишились обставини щодо приналежності авторських прав іншим особам аніж ПП "Світова музика" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна", зокрема, Unichappel Music Inc (частка 20%), Songs Of Kobalt Music Publishing (частка 20%), які, в свою чергу, передали їх в управління позивачу (BMI).

При цьому, докази на підтвердження набуття ПП "Світова музика" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" майнових прав на музичний твір "Somebody that I used to know" матеріали справи не містять, що дає підстави для висновку про відсутність повноважень на передачу таких майнових прав на спірний твір третім особам, в тому числі Іноземному підприємству "1+1 Продакшн", а відтак і передачу таких прав у складі аудіовізуального твору відповідачу.

При цьому, неспроможним визнається посилання суду першої інстанції на презумпцію правомірності правочину, передбаченого статтею 204 Цивільного кодексу України, оскільки укладення ліцензійного договору про передачу прав на твір за їх відсутності у особи суперечить статті 31 Закону.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставини, які мають значення для справи за відсутності достатніх належних та беззаперечних доказів на підтвердження наявності у відповідача права на використання музичного твору "Somebody that I used to know" шляхом публічного сповіщення, лише на підставі укладеного із третьою особою ліцензійного договору на аудіовізуальний твір.

Тобто, відповідач здійснив використання шляхом публічного виконання музичного твору "Somebody that I used to know" без згоди правоволодільця, тим самим порушивши авторські права на вказаний твір.

При цьому, помилковим визнається висновок суду першої інстанції про правомірність використання (публічного сповіщення) музичного твору у складі аудіовізуального твору під час його правомірного сповіщення, оскільки суперечить частині 2 статті 17 Закону.

Як було зазначено вище, зі змісту частин другої та третьої статті 17 Закону вбачається, що публічне виконання або публічне сповіщення аудіовізуального твору може відбуватись, а автор не може заперечувати проти цього, лише за умов отримання організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, від автора використаного твору відповідних майнових прав на підставі договору.

При цьому, право на плату за використання твору гарантується згідно статті 445 Цивільного кодексу України.

Тобто, висновок суду першої інстанції про не підтвердження незаконного використання відповідачем спірного музичного твору та відсутність у позивача права на стягнення компенсації ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, зокрема, статті 443 ЦК України, статті 17 Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що виключні майнові авторські права на музичний твір "Somebody that I used to know" належать позивачу (частка складає 40%), в свою чергу відповідач не надав доказів укладення угод із правовласниками, які б дозволяли публічне сповіщення вказаного твору, тобто використання відповідачем спірного музичного твору відбулося без дозволу правовласників та без сплати авторської винагороди.

У свою чергу, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено компенсацію в сумі 26796,00 грн.: 13 389,00 грн. (11 х 1 х 1 128,00 грн.) за порушення прав двох суб'єктів авторського права музичного твору "Somebody that I used to know" виходячи, що розмір мінімальної заробітної плати складає 1 218,00 грн., а сума компенсації - одинадцять мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів вважає, що у визначенні розміру такої компенсації слід виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Колегією суддів враховується, що предметом позову є стягнення компенсації за порушення відповідачем авторських прав двох суб'єктів авторського права, при цьому, відповідач допустив таке порушення одноразово, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати компенсації у сумі 26796,00 грн. буде вважатись достатнім та співрозмірним.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

У частині третій та четвертій статті 48 Закону зазначено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі. Організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема такі функції: збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення компенсації на користь Організації в інтересах BMI в сумі 26796,00 грн.

Враховуючи, що рішення про відмову в позові прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з одночасним прийняттям нового рішення про повне задоволення позовних вимог та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають перерозподілу судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у зв'язку з задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/4344/15-г скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії "Студія "1+1" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 23; ідентифікаційний код 23729809) на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 41-А, офіс 1-3; ідентифікаційний код 31025266) в інтересах BROADCAST MUSIC, INC (320 West 57th Street, New York, New York 10019-3790, USA) 26796 (двадцять шість тисяч сімсот дев'яносто шість) грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії "Студія "1+1" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 23; ідентифікаційний код 23729809) в доход Державного бюджету України 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

7. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Т.І. Разіна

О.М. Остапенко