ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.2015 Справа № 920/1547/15

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Суми;

про усунення перешкод в користуванні майном,

СУДДЯ ДЖЕПА Ю. А.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 20.09.2015),

ОСОБА_4 (довіреність б/н від 13.08.2015);

Від відповідача: не прибув;

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач подав позов, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями шляхом зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 звільнити безпідставно зайняті нежитлові приміщення загальною площею 369,6 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на відповідача.

Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги.

29.10.2015 судом здійснено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.10.2015 за № 21363937, згідно якого, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Судом направлялася ухвала на дану адресу, поштове відправлення повернуте на адресу суду із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач в дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, суд встановив:

09.09.2014 позивачем по справі - ОСОБА_1, на підставі договору куплі-продажу нерухомого майна, було придбано у власність нежитлове приміщення загальною площею 369,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач) та фізично особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено договір оренди частини нежитлового приміщення (за адресою АДРЕСА_1) площею 230,6 кв.м (далі - Договір).

Фактичне передання приміщення в користування відповідачу підтверджується актом приймання-передачі від 10.09.2014, який підписано сторонами договору.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору в користування було передано частину нежитлового приміщення загальною площею 230,6 кв.м. В той же час, частина приміщення (позначені номерами 9, 10, 11, 1, 13, 14, 15, 22, 23, 24, 25, згідно технічного паспорту) загальною площею 139,6 кв.м. взагалі не передавались у користування.

Згідно п. 7.1 Договору після закінчення строку дії Договору Орендар зобов'язаний Орендодавцю передати об'єкт оренди протягом останнього дня дії цього Договору. При цьому Орендар зобов'язаний сплатити орендну плату, експлуатаційні витрати, а також відшкодувати вартість комунальних послуг до моменту належного повернення об'єкту оренди. Згідно п. 3.1 Договір набирає чинності з 10.09.2014 та діє по 10.09.2015 (включно). Договором не передбачено пролонгацію його дії.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було направлено лист на адресу відповідача, в якому ФОП ОСОБА_2 нагадувалось про закінчення строку дії Договору та повідомлялось, що позивач не має наміру в будь якому разі продовжувати, переукладати Договір Оренди або укладати новий Договір оренди з відповідачем. Даний лист було відправлено 29.07.2015 цінним листом з описом вкладення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що строк оренди, згідно договору, закінчився 10.09.2015, проте в цей день орендовані приміщення не були повернуті, представники позивача 11.09.2015 прийшли до приміщення з вимогою передати ключі та звільнити його, однак, орендар видмовилася звільнити приміщення та підписати відповідний акт про передачу об'єкта оренди орендодавцю. Зазначені обставини підтверджуються актом про невиконання умов Договору оренди нежитлового приміщення від 10.09.2014.

Відповідно до ст. 291 ГК України договір оренди припиняється в разі закінчення строку на який він укладався.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Проте, відповідач в супереч Закону та умовам Договору не повернув об'єкт оренди позивачу. В наслідок цього майнові права позивача порушені,відсутня можливість користуватись майном, що належить йому на праві власності внаслідок протиправних дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться в статті 321 ЦК України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 218 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 785 Цивільного кодексу України, ст. 291 Господарського кодексу України,ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями, шляхом зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 звільнити безпідставно зайняті нежитлові приміщення загальною площею 369,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; код НОМЕР_2) 1 218 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.11.2015

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА