ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 5023/10655/11

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від апелянта - ОСОБА_1 за довіреністю від 06.08.2015р.;

від кредиторів не зявились;

арбітражний керуючий не зявився;

від боржника ОСОБА_2 за довіреністю від 30.07.2015р. №04-16;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго", м. Харків

на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р.

у справі № 5023/10655/11

за заявою Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод", м. Львів,

до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі №5023/10655/11 (суддя Казарцева В.В.) задоволено заяву ДП "Завод ім. В.О. Малишева" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р.; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі №5023/10655/11; прийнято нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ТОВ "Еко-Комуненерго" з вимогами до боржника відмовлено в повному обсязі; зобов'язано розпорядника майна виключити із реєстру вимог кредиторів ДП "Завод ім. В.О. Малишева" вимоги ТОВ "Еко-Комуненерго" на загальну суму 9910500,41грн.

Ухвала суду першої інстанції з посиланням на ст.ст.35,112-115ГПК України, ст. 216 ЦК України мотивована тим що, визнання недійсним договору оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладеного між ДП «Завод імені ОСОБА_3» та ТОВ «Еко-Комуненерго», яким останній обґрунтовував свої вимоги до боржника є нововиявленою обставиною, оскільки дані обставини існували на момент розгляду кредиторських вимог, однак не були відомі боржнику та при цьому мають істотне значення для справи. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14, якою визнано недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, спростовує факти, що були покладені в основу ухвали місцевого господарського суду про визнання кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» (т.65а,а.с.34-39).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі № 5023/10655/11 та відмовити ДП "Завод імені ОСОБА_3" у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі № 5023/10655/11.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. визнано недійсним договору оренди від 01.10.2008р. №640дп з підстав відсутності згоди іпотекодержателя нерухомого майна передати предмет іпотеки в оренду, а отже про таку обставину орендодавцю (ДП "Завод ім. В.О. Малишева") як стороні договору мало та було відомо з моменту укладення цього договору, тобто з 01.10.2008р. За таких обставин, на думку апелянта, це свідчить про відсутність обовязкової умови існування нововиявлених обстави, а саме, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду грошових вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» . Також, апелянт вважає, що нікчемність договору оренди від 01.10.2008р. №640дп є фактом, який мав бути відомий боржнику на момент укладення договору, а постанова суду апеляційної інстанції від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 є новим доказом, який додатково підтверджує факт недійсності правочину, а тому вказані обставини не є нововиявленими в розумінні статті 112 ГПК України.

Відзивом від 20.10.2015р. ДП "Завод ім. В.О. Малишева" заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі №5023/10655/11 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що обставини, встановлені постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14, а саме недійсність договору оренди від 01.10.2008р. №640дп, є нововиявленими в розумінні статті 112 ГПК України, оскільки цей факт існував на момент винесення ухвали від 18.01.2013р., проте не був та не міг бути відомий боржнику, однак має істотне значення для вирішення спору.

У поясненнях щодо апеляційної скарги від 16.10.2015р. Державне підприємство «Укроборонпром» заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає судове рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства та просить ухвалу місцевого господарського суду від 09.09.2015р. у справі №5023/10655/11 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що вимоги ТОВ "Еко-Комуненерго" до ДП "Завод ім. В.О. Малишева" ґрунтуються на тому, що між ними укладений договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, за умовами якого божнику передано у користування нежитлове приміщення. Постановою суду апеляційної інстанції від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 вказаний договір визнано недійсним, а отже в силу приписів статті 207 ГК України господарське зобовязання, визнане судом недійсним, є таким з моменту його виникнення, а тому, на думку кредитора, вимоги ТОВ "Еко-Комуненерго" не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів. Також вказує на те, що про недійсність договору оренди від 01.10.2008р. №640дп не було відомо боржнику, а ні на момент його укладення, а ні на момент розгляду кредиторських вимог ТОВ "Еко-Комуненерго", про що свідчать наступні обставини: часткове погашення орендної плати, визнання боржником грошових вимог, укладення угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 01.09.2010р. тощо.

Розпорядженням секретаря судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. для розгляду справи №5023/10655/11 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В. (т.65а,а.с.96).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених в апеляційній скарзі, і просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі №5023/10655/11 та відмовити ДП «Завод імені ОСОБА_3» у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі №5023/10655/11, ухвалу місцевого господарського суду від 18.01.2013р. залишити - без змін.

Представник боржника заперечив проти вимог апеляційної вважає ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники інших кредиторів, арбітражний керуючий та прокурор належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 05.10.2015р. та повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін та ліквідатора про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та приймаючи до уваги 15-денний термін, встановлений ч.2 ст.102 ГПК України для розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників інших кредиторів та арбітражного керуючого, прокурора за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників апелянта та боржника, перевіривши повноту зясування місцевим господарським судом обставин справи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011р. порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" за заявою ДП "Львівський бронетанковий ремонтний завод" у порядку ст.ст.8,11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

30.10.2012р. у газеті "Голос України" №204 опубліковано оголошення про порушення провадження у даній справі про банкрутство, введення процедури розпорядження майном, призначення розпорядника майна , встановлений строк для прийняття заяв кредиторів.

Як встановлено місцевим господарським судом, 28.11.2012р. до суду від ТОВ "Еко-Комуненерго" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника, які ґрунтувались на тому, що 01.10.2008р. між ТОВ " Еко-Комуненерго " та ДП "Завод імені ОСОБА_3" укладений договір оренди №640дп, відповідно до якого орендодавець - ТОВ «Еко-Комуненерго» надав орендарю - ДП "Завод імені ОСОБА_3" у платне користування нежитлове приміщення літ. "Р/1-7", розташоване за адресою: м.Харків, вул.Плеханівська, 126, загальною площею 17323,2 кв.м для використання у господарській діяльності орендаря. Строк оренди встановлюється з моменту підписання даного договору по 01.10.2010р.

Ухвалою місцевого господарського суду від 18.01.2013р. у даній справі визнано грошові вимоги ТОВ «Еко-Комуненерго» в сумі 10380155,55 грн., з якої 7411524,41 грн. - основний борг та 2968631,14 грн. неустойка, та включено до реєстру вимог кредиторів в сумі 7411524,41 грн. основного боргу до четвертої черги та 2968631,14 грн. неустойки до шостої черги. Дана ухвала мотивована доведеністю матеріалами справи факту порушення ДП «Завод ім. В.О. Малишева» виконання зобовязань за договором оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладеним з ТОВ «Еко-Комуненерго» (орендодавцем), у звязку з чим у боржника утворився борг зі сплати орендних платежів у розмірі 6185314,86грн., який визнаний ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та підтверджений угодою про залік зустрічної вимоги від 01.09.2010р., у якій сторони дійшли згоди про існування заборгованості орендаря перед орендодавцем за договором оренди №640дп у розмірі 4215534,80грн., а також обґрунтованістю нарахування неустойки у сумі 2968631,14 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання, інфляційних втрат у розмірі 836620,37грн. та 389589,18грн. 3%річних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2013р. частково задоволено апеляційну скаргу Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі боржника - Державного підприємства «Завод ім. В.А. Малишева»; змінено ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі №5023/10655/11; викладено у наступній редакції: «Визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Комуненерго» у сумі 7411524,41 грн., з яких: 6185314,86грн. основного боргу, 836620,37 грн. інфляційних, 389589,18 грн. - 3% річних; та включити їх до реєстру вимог кредиторів до четвертої черги. Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Комуненерго» у сумі 469655,14грн. пені та 2498976,00грн. неустойки за прострочення повернення приміщень відхилити»; справу № 5023/3991/12 направлено до господарського суду Харківської області для розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2014р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго"; скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2013р. у справі № 5023/10655/11; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі №5023/10655/11 в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго" в розмірі 469655,14 грн. пені, а справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області; в іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі № 5023/10655/11 залишено в силі. Постанова суду касаційної інстанції в частині залишення без змін ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. мотивована, зокрема, тим, що 01.10.2008р. між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3» укладений договір оренди №640, який не виконаний боржником належним чином, у звязку з чим грошові вимоги ТОВ «Еко-Комуненерго» до боржника у сумі 7411524,42грн. (заборгованість з орендної плати) є обґрунтованими.

08.10.2014р. ДП «Завод імені ОСОБА_3» подано до місцевого господарського суду заяву про перегляд ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. за нововиявленими обставинами щодо кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго», яка обґрунтована тим, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 визнано недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640, на підставі якого виникла заборгованість боржника перед ТОВ «Еко-Комуненерго» з орендної плати, а отже підстави включення грошових вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» відсутні (т.61, а.с.4).

Заявником до вказаної заяви надано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14, якою задоволено апеляційні скарги ДП «Завод імені ОСОБА_3» та Державного концерну «Укроборонпром»; скасовано рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2014р. у справі №922/569/14; прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладений між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3» (т.4,а.с.7-10).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у даній справі задоволено заяву боржника про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р.; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р.; прийнято нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Еко-Комуненерго» з вимогами до боржника; зобовязано розпорядника майна виключити із реєстру вимог кредиторів ДП «Завод імені ОСОБА_3» заборгованість ТОВ «Еко-Комуненерго» в загальному розмірі 10380155,55грн. (т.61,а.с.150-154).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2014р. у даній справі частково задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Комуненерго», м. Харків; скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі №5023/10655/11; справу направлено до господарського суду Харківської області (т.61,а.с.222-226). Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що справу розглянуто господарським судом Харківської області у незаконному складі, що є безумовною підставою для скасування ухвали.

Ухвалою місцевого господарського суду від 20.01.2015р., яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р., відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р.; ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. залишено без змін (т.62,а.с.27-30, т.62 а, а.с.53-57).

Постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2015р. у справі №5023/10655/11 частково задоволено касаційну скаргу Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева"; скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р. та ухвалу господарського суду Харківської області від 20.01.2015р. у справі №5023/10655/11; справу в частині розгляду заяви Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про перегляд заяви за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. в частині визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго" передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області (т.65,а.с.222-226).

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що за приписами Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду переглядати прийняте ним судове рішення за нововиявленими обставинами виключно того, яке набрало законної сили, перегляд ж судового рішення, яке не набрало законної сили, процесуальним законом не передбачено. При цьому зазначає, що порушене провадження за заявою ДП «Завод ім. В.О. Малишева» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. щодо визнання кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» мало бути зупинено до набрання ухвалою законної сили, оскільки, заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду Харківської області від 18.01.2013р. вже була прийнята до провадження господарським судом Харківської області.

Ухвалою місцевого господарського суду від 12.03.2015р. у даній справі відхилено грошові вимоги ТОВ «Еко-Комуненерго» до боржника в частині визнання пені у розмірі 469655,14 грн. та включення її до реєстру вимог кредиторів.

09.09.2015р. місцевим господарським судом у справі №5023/10655/11 винесено оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.65а, а.с.34-39).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 112 ГПК України суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

У пункті 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду зазначено, що днем встановлення нововиявлених обставин, про які йдеться в пункті 1 частини другої статті 112 ГПК, слід вважати день, коли вони стали або повинні були стати відомими заявникові.

Як зазначалося вище, як на нововиявлену обставину, яка дає підстави для перегляду ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. у справі №5023/10655/14 (якою визнано грошові вимоги ТОВ «Еко-Комуненерго») за нововиявленими обставинами, ДП «Завод ім. В.О. Малишева» посилається на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/144, якою задоволено апеляційні скарги ДП «Завод імені ОСОБА_3» та Державного концерну «Укроборонпром»; скасовано рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2014р. у справі №922/569/14; прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладений між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3» (т.4,а.с.7-10).

З вказаної постанови вбачається, що ДП «Завод імені ОСОБА_3» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Еко-Комуненерго», в якому просило визнати недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладений між ними.

Рішенням місцевого господарського суду від 27.05.2014р. у справі №922/569/14 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014р., та ухвалою суду касаційної інстанції від 19.01.2015р. відмовлено у допуску справи до Верховного суду України, задоволено апеляційні скарги ДП «Завод імені ОСОБА_3» та Державного концерну «Укроборонпром»; скасовано рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2014р. у справі №922/569/14; прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди від 01.10.2008р. №640дп, укладений між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3».

Вказаним судовим рішенням встановлено, що договір оренди від 01.10.2008р. №640дп укладений без письмової згоди АКБ СР «Укрсоцбанк», у якого перебувало в іпотеці майно ТОВ «Еко-Комуненерго» на підставі договору іпотеки від 22.09.2008р. та за умовами якого іпотекодавець не мав права передавати майно в оренду без згоди іпотекодержателя, а тому цей договір є недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За приписами частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Пунктом 2.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні питання про застосування передбачених законом наслідків недійсності правочину, який є оспорюваним (а не нікчемним), господарському суду слід виходити зі змісту позовних вимог. Якщо спір з приводу таких наслідків між сторонами відсутній, у господарського суду немає правових підстав зобов'язувати їх вчиняти дії, прямо передбачені законом, зокрема частиною першою статті 216 ЦК України, частиною другою статті 208 ГК України.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із статтею 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, факт недійсності договору оренди від 01.10.2008р. №640, укладеного між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3», існував на час розгляду заяви ТОВ «Еко-Комуненерго» з кредиторськими вимогами до ДП «Завод імені ОСОБА_3». Разом з тим, приймаючи ухвалу від 18.01.2013р. про визнання кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго», суд не досліджував факту правомірності чи недійсності правочину та, відповідно, керувався положеннями статті 204ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, оскільки на той час договір не був визнаний у судовому порядку недійсним.

Факт недійсності договору оренди від 01.10.2008р. №640 встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2014р., тобто після винесення ухвали місцевого господарського суду від 18.01.2013.р. у справі №5023/10655/11, а отже заявнику на момент винесення місцевим господарським судом вказаної ухвали і не було не і могло бути відомо про недійсність договору оренди від 01.10.2008р.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт дійсності чи недійсності договору оренди від 01.10.2008р. №640 має істотне та безпосереднє значення для вирішення спору, а саме, щодо наявності чи відсутності у ТОВ «Еко-Комуненерго» кредиторських вимог до боржника ДП «Завод ім. В.О. Малишева», оскільки вони ґрунтуються саме на порушенні та несвоєчасному виконанні боржником умов цього договору.

Таким чином, встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України та, відповідно набрала законної сили, матеріально-правовий факт, а саме недійсність договору оренди від 01.10.2008р. №640, спростовує висновки суду, покладені в основу ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2013р. щодо обґрунтованості заявлених кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» до ДП «Завод імені ОСОБА_3», які виникли саме на підставі договору оренди від 01.10.2008р. №640.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 факт недійсності договору оренди від 01.10.2008р. №640 є нововиявленою обставиною в розумінні статті 112 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 6 та 7 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство;

Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов'язання боржника - фізичної особи - підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов'язаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності. Склад і розмір грошових зобов'язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

28.11.2012р. кредитор ТОВ «Еко-Комуненерго» звернулось до господарського суду Харківської області із заявою з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 10529119,85 грн., яка обґрунтована несвоєчасним виконанням ДП «Завод імені ОСОБА_3» умов договору оренди від 01.10.2008р. №640дп.

Проте, як зазначалось вище, постановою Харківського апеляційного господарського суд від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 встановлений факт недійсності договору оренди від 01.10.2008р. №640, укладеного між ТОВ «Еко-Комуненерго» та ДП «Завод імені ОСОБА_3», а отже вказаний договір в силу приписів статей 216, 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення, і не створює юридичних наслідків.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго» до ДП «Завод імені ОСОБА_3», які обґрунтовані договором оренди 01.10.2008р. №640, та який визнаний недійсним постановою Харківського апеляційного господарського суд від 08.09.2014р. у справі №922/569/14, у звязку з чим, з урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство та ухвали місцевого господарського суду від 12.03.2015р. у даній справі, якою відхилено грошові вимоги ТОВ «Еко-Комуненерго» до боржника в частині визнання пені у розмірі 469655,14 грн. та включення її до реєстру вимог кредиторів, а також вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 11.06.2015р. у даній справі, правомірно скасував ухвалу місцевого господарського суду від 18.01.2013р. та відмовив у задоволенні кредиторських вимог ТОВ «Еко-Комуненерго».

Доводи апелянта про те, що ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на момент укладення договору оренди від 01.10.2008р. мало знати про відсутність згоди іпотекодержателя на передачу нерухомого майна в оренду, що свідчить про відсутність обовязкової умови існування нововиявлених обстави, а саме, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду грошових вимог, не приймаються судом апеляційної інстанції оскільки: по-перше, нововиявленою обставиною є саме факт визнання недійсним договору оренди від 01.10.2008р. №640дп; по-друге, вимогами чинного законодавства не покладено на орендаря обовязку встановлення наявності чи відсутності у орендодавця згоди іпотекодержателя на укладення відповідного договору оренди; по-третє, про необізнаність боржника у наявності такою згоди опосередкованого свідчать, зокрема, ті обставини, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» частково виконував його умови та те, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним стали інші обставини, а саме те, що цей договір суперечить інтересам держави, та порушує суспільний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном юридичної особи, в тому числі держави.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що постанова суду апеляційної інстанції від 08.09.2014р. у справі №922/569/14 не є нововиявленою обставиною, проте факт, встановлений цією постановою, а саме недійсність договору оренди від 01.10.2008р. № 640дп, на якому ґрунтуються кредиторські вимоги апелянта до боржника, в розумінні статті 112 ГПК України є нововиявленою обставиною.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, у звязку з чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі № 5023/10655/11 - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго".

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст.ст. 105,106 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Комуненерго", м. Харків залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Харківської області від 09.09.2015р. у справі №5023/10655/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 26.10.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.