ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 922/5465/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Гончар Т. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 08-11/4847/2-14 від 29.12.2014 р.

відповідача - ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги № 11/12/14 від 11.12.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№ 4394Х/3-11) на рішення від 24.12.14 р. та додаткове рішення від 18.05.2015 р. господарського суду Харківської області у справі № 922/5465/14

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до ФОП ОСОБА_3 , м. Харків

про повернення безпідставно набутого майна та відшкодування доходів

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідача) повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0695 Га, яка розташована по вулиці Юр'ївській, 17 у місті Харкові. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 374276,22 гривень та 8703,52 гривень судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.12.2014р. у справі №922/5465/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області у даній справі від 18.05.2015р. стягнуто з позивача на користь Державного бюджету України 23769,56грн. судового збору.

Позивач, Харківська міська рада, з рішенням господарського суду Харківської області від 24.12.2014р. у справі №922/5465/14 не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставного набутого майна в розмірі 374276,22грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В заяві про уточнення апеляційних вимог позивач просив скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 р. у справі № 922/5465/14 у повному обсязі.

Заявою про уточнення (доповнення) апеляційних вимог б/н від 26.05.2015р. позивач просив скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. у справі №922/5465/14 у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. у справі №922/5465/14 судове рішення місцевого господарського суду від 24.12.2014р. у справі №922/5465/14 залишено без змін.

Позивач, Харківська міська рада, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача доходу, отриманого від безпідставного набутого майна в розмірі 374 276,22грн. та в цій частині справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду. Також скаржник просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. у справі №922/5465/14 у повному обсязі.

В заяві про уточнення (доповнення) апеляційних вимог просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р., яким стягнута недоплачена сума судового збору в розмірі 23769,56 грн.

Постановою Вищого господарського суду від 11.08.2015 р. у даній справі касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. у справі №922/5465/14 скасовано. Справу № 922/5465/14 направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

При цьому, касаційним судом підтверджено відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що договір оренди на спірну земельну ділянку відповідачем не укладався, тобто позивачем безпідставно заявлена до стягнення сума розрахована виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Крім того, позивачем не підтверджено розмір спірної земельної ділянки, який має значення для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки. Також, в частині позовних вимог про звільнення земельної ділянки, судом касаційної інстанції зазначено, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення порушених прав.

Колегією суддів при вирішенні спору встановлено, що оскільки договір оренди на спірну земельну ділянку відповідачем не укладався, то позивачем безпідставно заявлена до стягнення сума розрахована виходячи з розміру орендної плати за земельну ділянку.

Крім того, судами попередніх інстанцій було вірно зауважено, що позивачем не підтверджено розмір спірної земельної ділянки, який має значення для встановлення загальної нормативної вартості земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звільнення земельної ділянки, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення порушених прав.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, позивач в заяві про уточнення (доповнення) апеляційних вимог б/н від 26.05.2015р. просив скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. у справі №922/5465/14 у повному обсязі.

Тому колегія суддів касаційної інстанції погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанції, які розглядали спірні правовідносини, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. у справі №922/5465/14, Вищий господарський суд виходив з того, що фактично резолютивна частина постанови Харківського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. у справі №922/5465/14 не містить результату перегляду додаткового рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015р. у справі №922/5465/14 в апеляційному порядку. Додаткове рішення місцевого господарського суду апеляційною інстанцією ані скасовано, ані залишено без змін, як і не здійснена будь-яка інша процесуальна дія.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковим рішенням господарського суду Харківської області у даній справі від 18.05.2015р. стягнуто з позивача на користь Державного бюджету України 23769,56грн. судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 року апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 30.09.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.10.2015 р.

В судове засідання 26.10.2015 року зявились представники позивача та відповідача.

23.10.2015 року позивач за вх. № 14518 через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доповненнях до відзиву на апеляційну скаргу доводи відповідача та позивача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 грудня 2014 року в позові відмовлено повністю, та судові витрати покладено на позивача.

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області у даній справі від 18.05.2015р. стягнуто з позивача на користь Державного бюджету України 23769,56грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з двома майновими вимогами: про повернення в натурі майна та про стягнення коштів.

Проте позивачем сплачено 7485,52 гривень судового збору за платіжним дорученням №2318 від 21 листопада 2014 року та 1218,00 гривень за платіжним дорученням №2319 від 21 листопада 2014 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову визначається, зокрема, у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребовується.

Також, в пунктах 2.2-2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що статтею 55 ГПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Щодо позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах ч.5 ст.216, ст.1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст.54 і ст.55 ГПК України такий обов'язок покладається на позивача.

Позовна вимога позивача про повернення земельної ділянки має майновий характер, у зв'язку з чим, судовий збір повинен визначатись з урахуванням вартості спірного майна.

Враховуючи доданий до позовної заяви розрахунок, згідно якого нормативно-грошова оцінка 1 кв.м земель м. Харкова складає 1797,63 гривень з 01 квітня 2014 року та площа спірної земельної ділянки 695 кв.м., то базова вартість спірного майна складає 1249352,85 гривень (а.с.18), 2% вартості якого складає 24987,06 гривень.

В цій частині колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено заперечення, яке полягає у можливості застосування інших, окрім нормативної, видів оцінки землі, що тягне визначення судового збору в іншому розмірі. Дане заперечення колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на законі, оскільки у відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Тобто, в господарському процесі дії принцип диспозитивності. Проте, в матеріалах справи не міститься доказів звернення позивача з клопотанням про призначення судової експертизи з метою зясування ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже і суми судового збору. Тому, місцевим господарським судом визначено ціну позову виходячи з наданих позивачем доказів. До того ж, призначення судом судової експертизи є правом суду, а не обовязком, з урахуванням того, що тягар доказування своєї позиції по справі покладено на сторони.

Згідно із ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Дослідивши матеріали справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час розгляду справи та винесення рішення за наслідками розгляду справи № 922/5465/14 судом у рішенні повністю не вирішено питання розподілу судових витрат, а зазначено лише загальний порядок вирішення питання розподілу судових витрат, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові повністю.

Відповідно до ст.88 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, у разі не вирішення питання про розподіл господарських витрат, має право за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Харківської міської ради на користь державного бюджету суми недоплаченого судового збору в розмірі 23769,06 гривень.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване додаткове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 18.05.2015 у справі № 922/5465/14 залишити без задоволення.

Рішення від 24.12.14 р. господарського суду Харківської області у справі № 922/5465/14 залишити без змін.

Додаткове рішення від 18.05.2015 р. господарського суду Харківської області у справі № 922/5465/14 залишити без змін

Повний текст постанови складено 02.11.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гончар Т. В.