ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 922/3663/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4355 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.08.15 р. у справі № 922/3663/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Агростар", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" в особі Харківської регіональної дирекції (відділення) ПАТ "Укрбізнесбанк"

про зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Агростар", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрбізнесбанк" перерахувати грошові кошти, що обліковуються на розрахунковому рахунку позивача та ін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.08.2015 р. у справі № 922/3663/15 позов задоволено повністю. Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Укрбізнесбанк особі Харківської регіональної дирекції (відділення) ПАТ "Укрбізнесбанк" кошти в розмірі 6997503,82 грн., що обліковувались на розрахунковому рахунку № 2001 відкритому в ПАТ Укрбізнесбанк особі Харківської регіональної дирекції (відділення) ПАТ "Укрбізнесбанк", відповідно до договору № РКО/322820.1 від 04.03.2013 на імя ТОВ Компанія Агростар перерахувати на наступні реквізити: ТОВ КОМПАНІЯ АГРОСТАР (Код ), Р/р 6899 у ОСОБА_3 ПАТ КРЕДІ ОСОБА_3, МФО банку: 300614.

Рішення мотивоване з посиланням на законність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням ст. ст. 1066, 1068, 1074 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень від 14.09.2015 р. вх. 12933), в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2015 р. у справі № 922/3663/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у запереченнях та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 04.04.2013 р. між ПАТ Укрбізнесбанк в особі Харківської регіональної дирекції (відділення) ПАТ "Укрбізнесбанк" (далі ОСОБА_3) та ТОВ Компанія Агростар (далі клієнт) укладений договір банківського рахунку юридичної особи у національній валюті України № РКО/322820.1. Відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобов'язався своєчасно та правильно здійснювати розрахункові операції за дорученням Клієнта (п. 2.1. договору).

03.06.2015 р. позивач направив на адресу відповідача заяву про перерахування грошових коштів в розмірі 6997503,82 грн. з розрахункового рахунку 2001 відкритому в ПАТ Укрбізнесбанк на імя ТОВ Компанія Агростар () на реквізити: ТОВ КОМПАНІЯ АГРОСТАР (Код ), Р/р 6899 у ОСОБА_3 ПАТ КРЕДІ ОСОБА_3, МФО банку: 300614.

12.06.2015 р. відповідач відповів позивачу листом № 3058, в якому зазначив про неможливість виконання вимоги позивача у звязку із відкликанням банківської ліцензії ПАТ Укрбізнесбанк, тобто ОСОБА_3 не має достатніх підстав здійснювати банківські операції по перерахуванню грошових коштів.

Позивач зазначає, що між ним та відповідачем укладений договір про відкриття банківського рахунку, ТОВ «Компанія Агростар» не є вкладником, а отже на зазначені правовідносини не розповсюджуються передбачені законом обмеження.

Крім того, позивач зазначає, що до ліквідації банку операції із перерахування грошових коштів заблоковано фактично всупереч вимогам законодавства, що призвело до протиправного обмеження права власності позивача на власні грошові кошти. 04.11.2014 року слідчим суддею Богунського районного суду міста Житомир було задоволено клопотання слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів в Житомирській області по кримінальному провадженню № 0000089 та ухвалою суду у справі № 295/17092/14-К накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Компанія Агростар» () у ПАТ «Укрбізнесбанк» (334969).

30.04.2015 р. зазначене кримінальне провадження закрито та скасовані накладені арешти на розрахункові рахунки ТОВ «Компанія Агростар».

Відповідно до виписки про стан розрахункового рахунку, залишок грошових коштів складає 6997503,82 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У зв'язку з укладенням договору банківського рахунку між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 72 ЦК України.

Згідно з ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п. 8.1. ст. 8 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п. 2.1. договору, ОСОБА_3 зобов'язується своєчасно та правильно здійснювати розрахункові операції за дорученням Клієнта.

Проте, як встановлено судом, вище зазначена заява про перерахування грошових коштів у розмірі 6997503,82 грн. з розрахункового рахунку 2001 відкритому в ПАТ Укрбізнесбанк на імя ТОВ Компанія Агростар на р/р 6899 у ОСОБА_3 ПАТ КРЕДІ ОСОБА_3, не виконана відповідачем

Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунку закривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

З урахуванням наведених вище вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме клієнт банку (у даному випадку - позивач) є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, банк не є власником коштів, він не має права на суму коштів, що знаходиться на рахунку клієнта банку, розпоряджатися такими коштами, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку клієнта.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язань на вимогу однієї із сторін допускається у випадках встановлених договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: припинення зобов'язань внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи та зазначає відповідач постановою правління Національного банку України від 23.04.2015 р. № 265 прийнято рішення щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ Укрбізнесбанк, 24.04.2015 р. виконавчою дирекцією банку прийнято рішення про запровадження процедури банкрутства та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стосовно позиції відповідача щодо неможливості повернення позивачу коштів з його рахунку у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, колегія суддів погоджуються з позицією суду першої інстанції, оскільки обов'язок відповідача щодо повернення коштів на рахунку позивачу виник у відповідача після звернення до нього позивача із заявою про перерахування грошових коштів від 03.06.2015 р., які знаходяться на його поточному рахунку. До того ж зазначена операція є поточною. При цьому, позивач в даних правовідносинах не є кредитором банку, а є його клієнтом.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 1066, 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Статтею 59 Закону України Про банки і банківську діяльність визначено, що діяльність зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише у разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Відповідно до п. 2, 16 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом,

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлені пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, термін "вкладник" вживався у визначенні "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Таким чином, на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності не поширюється обмеження встановленого п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Стаття 2 Закону України Про банки і банківську діяльність містить визначення терміну кредитор банку, яким може бути юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, вимога позивача до відповідача не є майновою вимогою, а є вимогою про зобовязання відповідача вчинити певні дії, тобто перерахувати кошти з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на інший рахунок, до того ж, позивач не є кредитором відповідача, на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 04.08.15 р. у справі № 922/3663/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 04.08.15 р. у справі № 922/3663/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 26.10.2015 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.

Суддя Гребенюк Н. В.