ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року Справа № 904/6110/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Ковзикові В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 95 від 02.06.15, представник;

від відповідача представник у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідормлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року у справі № 904/6110/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Перетворювач-Ділер», м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про стягнення 194 376 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року (суддя Новікова Р.Г.) у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Так, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки норми означеної статті, а саме ч.3 п.3 передбачають повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Оскільки позивач виконав своє зобовязання, то він має право, на думку апелянта, на повернення виконаного на підставі ч.3 п.3 ст. 1212 ЦК України.

Посилання у рішенні суду на правову позицію Верховного Суду України від 14.10.2014 року у справі № 922/1136/13 про стягнення коштів, апелянт вважає недоцільним, оскільки вона стосується застосування ч. 1 означеної статті, а тому, підстав неможливості застосування до спірних правовідносин положень п.3 частини 3 ст. 1212 ЦК України не вбачається.

Всі ці обставини на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду та задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 19 жовтня 2015 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити заявлені вимоги.

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявився, заяви або клопотання про відкладення розгляду справи не надав, що дає підстави суду розглянути справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат імені ОСОБА_2" (далі - одержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Перетворювач - Ділер" (далі - постачальник) підписаний договір №11-1840-02 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а одержувач прийняти та оплатити обладнання, вказане в специфікаціях, які додаються до цього договору, іменоване надалі товар.

Відповідно до пункту 4.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються на підставі виставлених рахунків у національні валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах, обумовлених у специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору.

Специфікацією №3 до договору №11-1840-02 від 21.10.2011р. (далі - специфікація №3) сторони узгодили поставку товару загальною вартістю 277680грн.00коп. Зазначена специфікація підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї.

Згідно з пунктом 3 специфікації №3 сторони визначили наступні умови оплати товару, що постачається: 70% - за пред'явленням постачальником рахунку на передплату; 30% - за фактом готовності товару до відвантаження на підставі наданого рахунку і повідомлення про готовність товару до відвантаження протягом 10 банківських днів.

Пунктом 4 специфікації №3 визначено, що термін постачання товару до 10-ти календарних днів від дати проведення передоплати у розмірі 100%. Термін постачання не має бути більше 50 календарних днів від дня перерахування передоплати у розмірі 70%, за умови виконання терміну передоплати вказаного в п.3.

Повідомлення про готовність до відвантаження товару прямує постачальником в строк не пізніше 30 календарних днів від дати проведення передплати в розмірі 70%.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Перетворювач - Ділер" з позовом про стягнення грошових коштів в сумі 194376грн.00коп., позивач - Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» посилався на порушення відповідачем умов договору №11-1840-02 від 21.10.2011р., в частині не надання рахунку на оплату наступних 30% вартості товару, що у відповідності до положень статті 1212 Цивільного кодексу України є підставою для повернення сплаченої ним попередньої оплати за товар у розмірі 70% його вартості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі було укладено договір №11-1840-02 від 21.10.2011р., а кошти, які Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені ОСОБА_2" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Перетворювач - Ділер", отримано останнім у якості передплати за товар, який має бути поставлений згідно з специфікацією №3 до договору №11-1840-02 від 21.10.2011р., то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені ОСОБА_2" перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 194 376,00 грн. на підставі рахунку на оплату № 3 від 27.07.2012р., що підтверджується також виписками з банківського рахунку позивача, наявними в матеріалах справи та платіжним дорученням №11144 від 21.09.2012р. (а.с. 23 - 26).

У подальшому, позивач направив відповідачу вимогу №01/В11-340 від 02.04.2015р., в якій просив повернути грошові кошти в сумі 194376грн.00коп., сплачені в якості передплати за товар згідно специфікації №3 до договору №11-1840-02 від 21.10.2011р. у звязку з тим, що рахунку на оплату 30% залишкової вартості товару, передбаченого специфікацією №3 до договору №11-1840-02 від 21.10.2011р., відповідач на виставляв, а строк дії договору №11-1840-02 від 21.10.2011р. - закінчився.

Згідно з положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобовязань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами у справі було укладено договір №11-1840-02 від 21.10.2011р., а кошти, які Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені ОСОБА_2" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Перетворювач - Ділер", отримано останнім у якості передплати за товар, який має бути поставлений згідно з специфікацією №3 до договору №11-1840-02 від 21.10.2011р., то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобовязального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо вимоги повернути покупцю попередньо сплачені кошти у звязку з неналежним виконанням постачальником умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №922/1136/13 від 14.10.2014р.

Доводи апелянта про те, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України у справі №922/1136/13 від 14.10.2014р. не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вона стосується положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, а не ч.3 означеної статті, є помилковим, оскільки кошти набуто за наявності правової підстави, тобто, на підставі договору, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення незалежно від виду вимог.

З огляду на зазначене та виходячи з встановлених судом першої інстанції обставин справи і вимог вказаних норм, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 101,103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року у справі № 904/6110/15 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус

26.10.15