ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р.Справа № 916/3514/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Стачук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВУС Україна" м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Южна столиця" м.Одеса

про: стягнення 55931,40грн. основного боргу та 5916,50грн. штрафної санкції

За участю:

представника позивача: не зявився;

представник відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВУС Україна", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Южна столиця", про стягнення 63031,20 грн., з яких 55931,40 грн. основного боргу (суми неповернутої попередньої оплати) та 7099,80 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування своїх вимог посилається на підписання 12.05.2014 р. між сторонами договору поставки обладнання № А та специфікації № 1, здійснення позивачем попередньої оплати відповідно до умов договору в розмірі 55931,40 грн., невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки товару, нарахування штрафної санкції відповідно до п.4.2 договору та на інші вказані у позовній заяві обставини.

До канцелярії суду 22.10.2015 р. надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення штрафної санкції з 7099,80 грн. до 5916,50 грн. Вказане зменшення прийнято судом до розгляду.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позов не представив, тому справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивач, суд встановив наступне.

Між сторонами 12.05.2014 р. був підписаний договір поставки обладнання № А та специфікація № 1.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязався поставити обладнання у власність позивача та провести його встановлення (монтаж), пусконалагоджувальні роботи, а також навчання працівників позивача. При цьому позивач зобовязався прийняти обладнання та роботи і сплатити їх вартість (п.1.1 договору).

Пункт 1.2 договору містить посилання на те, що найменування, асортимент, кількість, комплектність, ціну обладнання сторони визначають у специфікації до договору, яка є його невідємною частиною.

Загальна сума до сплати, передбачена специфікацією (п.1), становить 79902,00 грн.

Пунктом 2 специфікації сторони встановили термін поставки товару, який складає не більш 25-ти робочих днів після отримання передплати у розмірі 70% від суми, зазначеної у п.1.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, згідно зі ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.526 Цивільного кодексу України, яка забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобовязання стосовно здійснення попередньої оплати виконав, перерахувавши відповідачу 55931,40 грн. платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 05.06.2014 р. Вказана сума становить 70% загальної вартості, як це і передбачено п.2 специфікації. Передбачений пунктом 2 специфікації термін поставки товару (25 робочих днів з моменту здійснення передплати) спливає 10.07.2014 р., тобто з 11.07.2014 р. відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязання.

Всупереч вказаним правовим нормам, відповідач свої зобовязання щодо поставки товару не виконав.

Відповідно до п.2 ст.693 Цивільного Кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 55931,40грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Позивачем також заявлено до стягнення 5916,50 грн. штрафної санкції відповідно до п.4.2 договору.

У п.4.2 договору сторони встановили, що за порушення відповідачем строку завезення обладнання позивачу, відповідач зобовязаний сплатити неустойку в розмірі 0,5% від вартості непоставленого обладнання за відповідною специфікацією, але не більше 10% від вартості обладнання.

У відповідності до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного Кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи зі змісту п.4.2 договору, суд дійшов до висновку, що сторони домовились про встановлення неустойки саме у вигляді пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого обладнання, обмеживши її розмір 10% від вартості обладнання.

Згідно наданого до позовної заяви розрахунку, позивач визначав період для нарахування неустойки в 417 днів починаючи з 30.06.2014 р. Заявою про зменшення позовних вимог позивач уточнив свої доводи в цій частині та вказує на прострочку з 12.07.2014 р. протягом 231 календарного дня. Фактично, прострочення зобовязання щодо поставки виникло у відповідача, як вже зазначалось вище, 11.07.2014 р., крім того стягнення пені можливо за період лише 6 місяців з моменту порушення, проте з урахуванням встановленого сторонами обмеження в 10% вказані обставини не впливають на розмір неустойки, що підлягає стягненню. Вимоги позивача про стягнення 5916,50 грн. штрафної санкції суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.202, 526, 530, 549, 611,612, 693 712 Цивільного Кодексу України, ст.193, 218, 230 Господарського кодексу України ст.ст.33, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВУС Україна" - задовольнити .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Южна столиця" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва,115, код 34996493) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВУС Україна" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська,52, код 36003603) 55931/пятдесят пять тисяч девятсот тридцять одну/грн. 40 коп. основного боргу (суми неповернутої попередньої оплати), 5916/пять тисяч девятсот шістнадцять/грн. 50 коп. штрафної санкції, 1827/одну тисячу вісімсот двадцять сім/грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 23.10.2015 року.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков