ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.10.15р. Справа № 904/7494/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 767,52 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 06.08.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 05.01.2015 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" про стягнення 1 767,52 грн., які не були перераховані за повернення товару/послуги. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про співробітництво № 61-27/08/09-001 від 27.08.2009 року, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме пункту 3.7. договору відповідно до якого якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачеві накладну на повернення товару, а її копію - співробітнику банку з відміткою про повернення та протягом трьох робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

На виконання кредитного договору № 001-12063-120913 від 12.09.2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 банком були надані кредитні кошти у сумі 1 767,52 грн. для придбання товару/послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло", що підтверджується меморіальним ордером № 62866727 від 13.09.2013 року. 16.09.2013 року ОСОБА_3 звернулась до банку із заявою про розірвання договору та надала документ про повернення товару/послуги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" відповідно до якого товар/послуги було повернено відповідачеві, проте кошти за повернений товар/послуги позивачем отримано не було.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що листом від 26.02.2015 року № 312 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алло" повідомило банк про те, що грошові кошти у сумі 1 349,00 грн. повернуто на рахунок банку, що підтверджується платіжним дорученням № 19488 від 04.03.2014 року. Крім того, відповідач вказує на те, що ОСОБА_3 окрім продажу товару на суму 1349,00 грн. було надано платну послугу із встановлення ряду програм: подарункова карта Vip налаштування+м вартість 0,06 грн., ваучер реєстрації ESET Mobile Security вартість 0,06 грн., комплексний пакет "VIP налаштування +а" вартість 449,10 грн.. Жодних претензій щодо неякісного надання цих послуг від споживача не надходило. Пунктом 4 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що лише за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Так як недоліків у встановленні програм не було та про них споживач не заявляв, то і підстав для повернення грошових коштів за надані послуги немає. Також відповідач звертає увагу на те, що захисна плівка NN 7 acopt за ціною 44,10 грн. має одноразовий характер, а тому після її наклеювання на товар вона має сліди використання, а відтак не підлягає поверненню з підстав статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, відповідач зазначає, що сторони договору про співробітництво № 61-27/08/09-001 від 27.08.2009 року домовились, що єдиним і належним доказом підтвердження розірвання договору купівлі-продажу між продавцем та споживачем є накладна на повернення товару, проте суду зазначений документ позивачем не надано.

07.10.2015 року позивач надав до суду заперечення на відзив відповідача де вказує, що станом на 21.09.2015 року відповідач зобовязаний повернути позивачеві залишок суми за невикористаний та повернутий товар - 418,42 грн., який відповідачем до цього часу не повернутий на порушення норм чинного законодавства, а саме статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів".

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 25.08.2015 року з призначенням її до розгляду на 16.09.2015 року.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.09.2015 року було оголошено перерву до 07.10.2015 року, після чого оголошувалася перерва до 21.10.2015 року.

У судовому засіданні 21.10.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта Банк", правонаступником якого є Публічне акціонере товариство "Дельта Банк" (далі Банк, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алло" (далі Продавець, Відповідач) укладено договір про співробітництво № 61-27/08/09-001 відповідно до пункту 1.1. якого з метою просування товарів, які реалізуються у магазинах продавця та з метою задоволення потреб споживачів сторони домовились, що продавець буде виписувати кінцевим споживачам товарів рахунки-фактури і резервувати вказані в рахунках-фактурах товари на термін не більше 3 днів, а банк буде приймати виписані продавцем рахунки-фактури та додаткові документи для надання кредитів в оплату вартості товарів, вибраних споживачами у продавця та контролювати надходження коштів в оплату товарів.

12.09.2013 року між банком та ОСОБА_3 (далі Позичальник, Споживач) укладено кредитний договір № 001-12063-120913 відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти у сумі 1 767,52 грн. для придбання товару у продавця.

Відповідно до рахунку № ТТ0067-000093ТТ від 12.09.2013 позичальник придбав у відповідача наступні товари/послуги на загальну суму 1 967,52 грн. (з ПДВ):

- термінал Fly IQ450 Horizon Black у кількості 1 шт. 1 349,10 грн. із знижкою без ПДВ;

- картка памяті Kingston micro SDHC 8 Gb (SDC4/8GB) у кількості 1 шт. 125,10 грн. із знижкою без ПДВ;

- захисна плівка NN 7" асорт у кількості 1 шт. 44,10 грн. із знижкою без ПДВ;

- подарункова карта Vip налаштування+м у кількості 1 шт. 0,06 грн. із знижкою без ПДВ;

- ваучер реєстрації ESET Mobile Security у кількості 1 шт. 0,06 грн. із знижкою без ПДВ;

- комплексний пакет "VIP налаштування +а" у кількості 1 шт. 449,10 грн. із знижкою без ПДВ.

Банком на користь продавця перераховано кредитні кошти у сумі 1 767,52 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 62866727 від 13.09.2013 року, а позичальником сплачено через касу продавця 200,00 грн. (а.с. 8, 61 том 1).

Відповідно до пункту 3.7. договору, якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачеві накладну на повернення товару, а її копію -співробітнику банку з відміткою про повернення та протягом трьох робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

16.09.2013 року позичальник звернувся до банку із заявою про розірвання договору у зв'язку з тим, що не може сплачувати щомісячний платіж внаслідок скрутного фінансового становища та надав накладну про повернення товару (а.с. 10 том 1).

17.10.2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. №2/01-17/ перерахувати грошові кошти у сумі 1 767,52 грн. за товар, який було повернуто у зв'язку з розірванням кредитного договору № 001-12063-120913 від 12.09.2013 року (а.с. 9 том 1).

Відповідачем повернуто позивачеві 1 349,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19488 від 04.03.2014 року (а.с. 40 том 1), решта суми заборгованості у сумі 418,42 грн. не оплачена, що і є причиною виникнення спору.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина перша статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

Належних доказів, які б підтверджували повернення товару відповідачеві, а саме накладної про повернення позивачем до суду не надано.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої суми до стягнення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування його заборгованості.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким із 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Відповідно до пункту 17 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

На підставі рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року та № 71 від 08.04.2015 року в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" запроваджено тимчасову адміністрації строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

03.08.2015 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 строк здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" продовжено по 02.10.2015 року включно.

Пунктом 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції на час звернення позивача до суду) встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судовий збір не стягується (пункт 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2015 року.

Суддя ОСОБА_5