ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа № 909/251/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2015 р.

у справі № 909/251/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" м.Івано-Франківськ

про стягнення 2 413 630, 47 грн., з яких: 452 759, 78 грн. пеня, 465 116, 58 грн. штраф, 1 169 071, 51 грн. інфляційні втрати, 326 682, 61 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: Пронюк В.Я. - за довіреністю №14-182 від 15.07.2014 р.

від відповідача: Дрогомирецький І.М. - за довіреністю за вих.№19 від 30.10.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.04.2015 р. (суддя С.М. Кобецька) відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні пені в сумі 452 759,78 грн., 3 % річних у розмірі 326 682, 61 грн., збитків внаслідок інфляції у розмірі 1 160 071,51 грн., 7 % штрафу у розмірі 465 116, 58 грн. Прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в сумі 452 759, 78 грн., 3 % річних у розмірі 326 682,61 грн.. збитків внаслідок інфляції у розмірі 1 169 071,51 грн., 7% штрафу у розмірі 465 116,58 грн. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що сторони в договорі про організацію взаєморозрахунків погодили, що предметом договору є субвенція. Державні кошти, які будуть зараховані на оплату боргу відповідача перед позивачем, який виник в результаті фактичної невідповідності вартості теплової енергії ринковій вартості. Тобто, договір про організацію взаєморозрахунків діяв з 07.10.2014 р. по 27.10.2014 р. і стосувався виключно субвенцій з державного бюджету України. Водночас, зазначений договір жодним чином не обмежує право позивача щодо нарахування пені, штрафу 7%, інфляційних втрат та 3% річних в строк до 07.10.2014 р.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №440/30 від 26.09.2014р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором купівлі - продажу природного газу №12/943-ТЕ-15 від 28.08.2012р., що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені та штрафу, передбачених договором купівлі-продажу природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу №12/943-ТЕ-15 від 28.08.2012 р.

Згідно п. п. 1.1.,1.2, 5.2, 3.3, 3.4, 6.1 вказаного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00грн., крім того, ПДВ 20%

218, 20 грн., всього 1 309,20 грн.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов договірних відносин, продавець/позивач передав у власність покупця/відповідача, природний газ, в обсязі 5 347, 966 тис. куб.м., на загальну суму

7 001557,09 грн., про свідчать належним чином оформлені підписані та скріплені печатками сторін акти - приймання передачі природного газу від 27.12.2012р., спожитий у жовтні 2012р., від 30.11.2012р., спожитий у листопаді 2012р., від 31.12.2012р., спожитий у грудні 2012р. (а.с.16-18).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідачем, 31.10.2012р., 13.11.2012р., 28.12.2012р. здійснено часткову оплату за спожитий природний газ в сумі

1 056 000,00грн. (а.с.66-68). Неоплаченим залишився поставлений природний на суму 5 945 557,09грн.

В подальшому, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Івано-Франківської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (сторона третя), ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (сторона четверта) та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (сторона остання), укладено договір про організацію взаєморозрахунків №440/30 від 26.09.2014р.

Відповідно до п.п.1, 3-8, п-п 2.п.10, п.п.14. 15 вказаного договору, предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст.14 та п. 2 ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30.

Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014рік», стороні першій у сумі 5 945 557,09грн. на підставі рішення Мінфіну.

Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти в сумі 5 945 557,09грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 5 945 557,09грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти в сумі 5 945 557,09грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок

Сторони останньої кошти в сумі 5 945 557,09грн., в т. ч. ПДВ 990 926,18грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012р. згідно з договором №12/943-ТЕ-15 від 28.08.2012р.

Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

З метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з виписки по рахунку ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 27.10.2014р., на виконання умов вказаного договору про організацію взаєморозрахунків, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області проведено фінансування в розмірі 5 945 557,09грн. В свою чергу, платіжним дорученням №6 від 07.10.2014р. відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 5 945 557,09грн. за спожитий природний газ 2012р. згідно договору №12/943-ТЕ-15 від 28.08.2012р.

Разом з тим, враховуючи п.7.2 договору купівлі - продажу природного газу №12/943-ТЕ-15 від 28.08.2012р. та п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до відповідача про стягнення 452 759,78грн. - пені, 465 116,58грн. - штрафу, 1 169 071,51грн. - інфляційних втрат, 326 682,61грн. - 3% річних за неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань в частині своєчасного здійснення розрахунків за поставлений природний газ за вказаним договором купівлі - продажу.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.ст.655,692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.8, ч.ч.5,6 ст.20 Закону України «Про теплопостачання», державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 р. затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство «Енергоринок»; державне підприємство «НЕК «Укренерго»; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство «Вугілля України»; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Проаналізувавши положення вказаного Порядку, умови, зміст договору про організацію взаєморозрахунків, та норми законодавства, зокрема, ст.ст.610, 614 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» 452 759,78грн. - пені, 465 116,58грн. - штрафу, 1 169 071,51грн. - інфляційних втрат, 326 682,61грн. - 3% річних, оскільки договором про організацію взаєморозрахунків передбачалося не лише надання державою коштів на погашення вказаної заборгованості, але й змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу.

Так, за змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Договір набув чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 5 945 557,09 грн. Договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог, а також на підставі п.15 договору, зобов'язання вважаються припиненими.

Беручи до уваги те, що відповідачем було перераховано грошові кошти у терміни, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки строки виконання грошового зобов'язання не було порушено.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2015 р. у справі

№ 909/251/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.10.2015 р.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді О.П. Дубник

О.С. Скрипчук