ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Справа № 915/1511/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-АГРО, 54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Лягіна, буд. 4/9, кімн. 412

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ОСОБА_1, 55142, Миколаївська область, Кривоозерський район, село Секретарка, вул. Леніна, б. 35/А

про стягнення 1502370,60 грн. збитків

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 07.07.2015р.,

від відповідача : ОСОБА_3 дов. від 25.11.2013р.

Товариство з обмеженою відповідальністю ПАРТНЕР-АГРО звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків, заподіяних самовільним зайняттям земельної ділянки в сумі 1502370,60 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.08.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро»" є орендарем (землекористувачем) земельних ділянок загальною площею 1520,1737 га в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013 у справі №915/1111/13 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма ОСОБА_1» відповідача зобов'язано повернути позивачу самовільно зайняті земельні ділянки загальною площею 1520,1737 га, розташовані в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Вказане судове рішення було залишено в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2014.

Вказані обставини свідчать, що з 29.12.2012 й дотепер внаслідок протиправної поведінки відповідача ТОВ «Партнер-Агро» позбавлене можливості використовувати у власній господарській діяльності земельні ділянки загальною площею 1520,1737 га, розташовані в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

При цьому на виконання власних зобов'язань, що випливають з укладених договорів оренди землі, ТОВ «Партнер-Агро» сплатило 773 фізичним особам-орендодавцям орендну плату за землю, якою ТОВ «Партнер-Агро» внаслідок протиправного самовільного її зайняття з боку ТОВ агрофірма ОСОБА_1» позбавлено права користуватись.

Позивач зазначає, що таким чином сплачена орендна плата є майновою шкодою, завданою відповідачем позивачу, у розумінні ст. 1166 ЦКУ та є такою, що підлягає відшкодуванню у відповідності до статті 1192 ЦКУ.

Зазначає, що відповідно до вимог чинного на той час Податкового кодексу України ТОВ «Партнер-Агро» разом зі сплатою орендної плати орендодавцям сплатило за них у якості податкового агента податок на доходи фізичних осіб за 773 власників земельних ділянок.

Згідно вимог п. 14.1.180 ст. 14 та п. 162.1.3 ст. 162 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, що зобов'язана у відповідності вимог розділу IV ПКУ нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Згідно вимог п. 167.1 ст. 167 ПКУ ставка податку становить 15% бази оподаткування.

З посиланням на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача збитки, які складаються з витрат на здійснення виплат з орендної плати за 2013 рік у сумі 1502370,6 грн. (з яких 1277014,80 грн. - виплачених безпосередньо орендодавцям та 225355,8 грн. - податку з доходів фізичних осіб, сплачених до бюджету у якості податкового агента).

Відповідач позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень вказує, що посилання ТОВ «Партнер-Агро», на те що «факт протиправної поведінки ТОВ Агрофірма ОСОБА_1», що виразилось у самовільному зайнятті земельної ділянки ТОВ «Партнер-Агро», зафіксовано судовим рішенням у справі № 915/1111/13» є безпідставним, оскільки дане судове рішення вступило в законну силу після сплати ТОВ «Партнер-Агро» орендної плати та податків.

Відповідач посилається на те, що шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок вираховується і відшкодовується у порядку, передбаченому ст.ст.152, 157 ЗК України та Постанови КМ України від 25.07.2007 № 963 та зазначає, що на даний час саме такі позовні вимоги є предметом позову у справі №915/1125/13 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма ОСОБА_1» про стягнення збитків, що знаходиться у провадженні Одеського апеляційного господарського суду.

Вказує, що підставою для нарахування та сплати ТОВ «Партнер-Агро» орендної плати власним орендодавцям були умови укладених між позивачем та фізичними особами договорів оренди землі (пункти 9-11 договору) та вимоги законодавства (ч.І ст. 762 ЦК України, ст.21 Закону України "Про оренду землі" та п. 288.1 ст. 288 ПК України). Обов'язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб у якості податкового агента у ТОВ «Партнер-Агро» виник на підставі закону, а саме - ст.162 та п.14.1.180 ст.14, ст.18 Податкового Кодексу України та не є податковим зобов'язанням ТОВ "Партнер-агро" як юридичної особи. Таким чином, сплата орендної плати та податків не є збитками у розумінні 22 ЦК України.

Зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між сплатою ТОВ «Партнер-Агро» орендної плати своїм же орендодавцям та будь-якими діями відповідача.

15 жовтня 2015р. відповідач звернувся до суду із клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи договорів оренди землі між фізичними особами-орендодавцями з ТОВ «Партнер-Агро»(підписів орендодавців).

Суд відхилив клопотання відповідача, оскільки воно не стосується предмету спору.

28 жовтня 2015р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 814/2071/15 за позовом ОСОБА_1 до Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про скасування розпоряджень голови Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області від 12.10.2012 року № 470-р, від 12.10.2012р. № 471-р, від 20.11.2012р. 523-р.

Клопотання судом було відхилено з тих підстав, що є рішення господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013р. у справі №915/1111/13 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма ОСОБА_1», яким встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок загальною площею 1520,1737 га, розташованих в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що дає підставу для розгляду даної справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

Позивач орендує земельні ділянки площею 1520,1737 га в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на підставі договорів оренди, які укладені із фізичними особами 29.12.2012 року строком на 20 років з моменту їх державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, вказані договори оренди зареєстровані відділом Держкомзему у Первомайському районі Миколаївської області 29.12.2012 року за відповідними порядковими номерами. 29.12.2012 року між 773 фізичними особами та позивачем були складені та підписані акти приймання-передачі земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами. Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем копіями договорів оренди від 29.12.2012 року та копіями актів приймання-передачі від 29.12.2012 року, а також довідкою управління Держземагентства у Первомайському районі Миколаївської області Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №1761 від 26.07.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України та ст. ст. 1, 13, 14 Закону України Про оренду землі, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За договором оренди землі орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Факт того, що з 29.12.2012 року земельна ділянка загальною площею 1520,1737 га, яка розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, перебуває у володінні та користуванні позивача на законних підставах встановлено в рішеннями господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1111/13.

Як свідчить Акт про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі(т.8 а.с.145-149), вказане вище рішення щодо повернення позивачу самовільно зайнятих відповідачем земельних ділянок виконане лише 28 серпня 2015р.

Згідно вимог п. 14.1.180 ст. 14 та п. 162.1.3 ст. 162 Податкового кодексу України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа, що зобов'язана у відповідності вимог розділу IV ПКУ нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. Згідно вимог п. 167.1 ст. 167 ПКУ ставка податку становить 15% бази оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов'язань, що випливають з укладених договорів оренди землі, ТОВ «Партнер-Агро» сплатило 773 фізичним особам-орендодавцям орендну плату за землю, а також відповідно до вимог чинного на той час Податкового кодексу України сплатило за них у якості податкового агента податок на доходи фізичних осіб за 773 власника земельних ділянок.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що з моменту укладання договорів оренди він не може реалізувати своє право на користування орендованими земельними ділянками у звязку з їх самовільним використанням відповідачем.

З урахуванням вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача збитки, які складаються з витрат по виплаті орендної плати за 2013 рік у сумі 1502370,6 грн., з яких:

-1277014,80 грн. орендна плата, сплачена безпосередньо орендодавцям;

- 225355,8 грн. податок з доходів фізичних осіб, сплачений до бюджету у якості податкового агента.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з нижченаведеного.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що факт протиправної поведінки ТОВ «Агрофірма ОСОБА_1», що виразилось у самовільному зайнятті земельної ділянки ТОВ «Партнер-Агро», зафіксовано судовим рішенням у справі №915/1111/13.

Збитки позивач визначив в сумі 1277014,80 грн. - орендна плата, сплачена безпосередньо орендодавцям та 225355,8 грн. податок з доходів фізичних осіб, сплачених до бюджету у якості податкового агента.

Саме протиправна поведінка відповідача призвела до порушення його права як орендаря господарювати на землі та отримувати дохід від діяльності. Посилаючись на вищевказане, позивач вважає, що в наявності є всі чотири елементи правопорушення зі сторони відповідача.

Суд з вищевказаними доводами позивача не погоджується.

Приписом ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

-неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мата право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що Кабінетом Міністрів України можуть затверджуватися методики визначення розміру відшкодування збитків у сфері господарювання.

Постановою КМУ від 25.07.2007 №963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок визначається та відшкодовується у порядку, передбаченому ст.ст.152, 157 Земельного кодексу України та Постанови КМ України від 25.07.2007 №963.

На даний час вказані позовні вимоги є предметом позову у справі №915/1125/13 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма ОСОБА_1» про стягнення збитків, що знаходиться у провадженні Одеського апеляційного господарського суду.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення збитків у розмірі 1277014,80 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

29 грудня 2015 року ТОВ «Партнер-Агро» уклало 773 аналогічних за змістом договори оренди землі з фізичними особами.

Визначена цим договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар (ТОВ «Партнер-Агро») вносить орендодавцю за кожен рік фактичного користування земельною ділянкою. Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 5% від нормативно грошової оцінки (пункт 9 Договору оренди землі від 29.12.2015 року). Аналогічний пункт міститься у кожному із 773 договорів оренди землі.

Таким чином, у період листопада - грудня 2013 року ТОВ «Партнер-Агро» здійснило виплату орендної плати своїм орендодавцям на виконання пунктів 9-11 договорів оренди, укладених між позивачем та третіми особами.

Тобто, позивач у відповідності з укладеними договорами оренди виконував свої договірні зобовязання перед орендодавцями, а не здійснював будь-які витрати, повязані з неправомірною поведінкою відповідача.

Аналогічно це стосується сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб, оскільки в силу вимог п. 14.1.180 ст. 14 та п. 162.1.3 ст. 162 Податкового Кодексу України це його обовязок як податкового агента.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів підстави для цивільної відповідальності відсутні.

З огляду на вищезазначене суд не вбачає причинно-наслідкового звязку між обовязком позивача сплатити орендну плату, перерахувати податок до бюджету та протиправною поведінкою відповідача.

Враховуючи вищенаведене, сплата орендної плати та податків не є збитками у розумінні 22 ЦК України.

Відповідачем також правомірно зазначено про право позивача не здійснювати орендні платежі згідно припису п.6 ст.762 Цивільного кодексу України, оскільки він фактично не приступив до користування землею.

Стаття 28 Закону України «Про оренду землі» передбачає право орендаря на відшкодування фактичних витрат, але ця норма регулює виключно правовідносини між орендарем та орендодавцем, а не орендарем та третіми особами.

Відповідно до частини першої ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом прядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Позивачем не надано доказів( не доведено) наявності причинно-наслідкового зв'язку між сплатою ТОВ «Партнер-Агро» орендної плати, податку до бюджету та будь-якими діями відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.10 2015р.

Суддя Л.I. Васильєва