ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015 року Справа № 904/6623/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Величко Н.Л.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №32 від 26.12.14, представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", смт. Ювілейне на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 року у справі №904/6623/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ", м. Дніпропетровськ

про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" до Публічного акціонерного товариства "Комерційного банку "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" (відповідач), у якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення положення пункту 1.2 кредитного договору № 024-2012 від 26 грудня 2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія АГРО-СОЮЗ та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, та всі зміни і доповнення, внесені до даного положення подальшими договорами про внесення змін та доповнень до такого кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в порушення вимог ст. 10561 Цивільного кодексу України п.1.2 кредитного договору не містить порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який би точно дозволяв визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, а також максимального розміру збільшення процентної ставки, що є підставою для визнання п. 1.2 кредитного договору недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 року (суддя Суховаров А.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від виконання позичальником умов кредитного договору, якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка та її розмір, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить положенням статті ст. 10561 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Дніпропетровської області Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийняте із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також неправильним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відповідно до п. 1.2 Кредитного договору та ч. 1 ст. 10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за Кредитним договором є змінюваною, оскільки залежить від кредитового обороту за попередній місяць. Висновок суду першої інстанції щодо встановлення в Кредитному договорі фіксованої процентної ставки вважає хибним, оскільки в Кредитному договорі передбачено дві процентні ставки, що можуть змінюватись Відповідачем.

У звязку з чим, п. 1.2. Кредитного договору, який не містить порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, суперечить ст. 10561 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання даного пункту договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Зазначає, що судове засідання проведено за відсутності Відповідача, чим не дотримано його прав, передбачених ст. 22 ГПК України, оскільки при винесенні рішення судом було порушено засади рівності та змагальності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Представник скаржника, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає положення пункту 1.2 Кредитного договору таким, що відповідають вимогам статті 10561 Цивільного кодексу України, оскільки сторонами в договорі було визначено фіксовані процентні ставки, які встановлювалися договором при настанні певних умов. Знижена фіксована процентна ставка за встановлені періоди визначалась за умови (в якості бонусу), якщо по рахунку боржника буде певний кредитовий оборот коштів.

У звязку з тим, що по рахунку Позичальника були відсутні кредитові обороти, банком була застосована звичайна фіксована процентна ставка, погоджена сторонами відповідно до кредитного договору, а не в односторонньому порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 року апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначена у судове засідання на 26.10.2015 року.

Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 26.10.2015 року не зявився.

З урахуванням аналогічних дій позивача під час розгляду справи судом першої інстанції (жодного разу представник позивача не був присутнім у судових засіданнях, надаючи заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 28), колегія суддів розцінює дії позивача як такі, що направлені на затягування розгляду справи.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність представника позивача.

В судовому засіданні 26.10.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

26.12.2012 року між позивачем (позичальником) та відповідачем (кредитором) було укладено кредитний договір №024-2012, за умовами якого кредитор при наявності кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відзивної кредитної лінії з лімітом 5 000 000,00 грн. строком погашення до 25 грудня 2014 року, а позичальник сплачує плату за користування кредитною лінією у вигляді процентів, яка з 26 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року становить:

- 12% річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ Земельний капітал, становить не менше, ніж 2 000 000,00 грн. оборотів позичальника.

- 13% річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ Земельний капітал, становить менше, ніж 2 000 000,00 грн. оборотів позичальника. (п.п.1.1, 1.2 Договору) (а.с. 8-11).

В подальшому Договором №1 від 11.03.2013; № 2 від 27.08. 13р. року; № 3 від 19.11.13 р.; № 4 від 26.03.14 р. внесено зміни та доповнення до Договору (а.с. 9-20).

З урахуванням внесених змін та доповнень п.1.2 Кредитного договору встановлює розмір відсотків за користування кредитною лінією:

- в межах строку кредитування з 26.12.2012 по 10.03.2013 в розмірі 25 % або 26 %;

- в межах строку кредитування з 11.03.2013 по 26.08.2013 в розмірі 24 % або 25 %;

- в межах строку кредитування з 27.08.2013 по 18.11.2013 в розмірі 22 % або 23 %;

- в межах строку кредитування з 19.11.2013 по 25.03.2014 в розмірі 20 % або 21 %;

- в межах строку кредитування з 26.03.2014 по 23.10.2014 в розмірі 21,5 % або 22,5 %;

- в межах строку кредитування з 26.09.2014 по 31.12.2015 в розмірі 12 % або 13 %;

- в межах строку кредитування з 01.01.2016 по 31.12.2016 в розмірі 18,8 % або 19,8 %;

- в межах строку кредитування з 01.01.2017 по 25.12.2019 в розмірі 15 % або 16 %.

Позивач стверджує, що п.1.2 Договору підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, оскільки в порушення вимог ст. 10561 Цивільного кодексу України не містить порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, який би точно дозволяв визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, а також максимального розміру збільшення процентної ставки.

Предметом розгляду у даній справі є відповідність вказаного договору вимогам чинного законодавства.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів ) недійсними загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин ( п.2.1.).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що п. 1.2. спірного договору суперечить вимогам ст. 10561 Цивільного кодексу України, виходячи з наступних підстав.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3 ст.10561 Цивільного кодексу України).

Положеннями пункту 1.2. Договору, в редакції Договору про внесення змін та доповнень №5 від 24.10.14р. визначено плату за користування кредитною лінією у вигляді процентів:

1) з 26 вересня 2014 року по 31 грудня 2015 року:

- 12 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить не менш ніж 2 000 000,00 грн. оборотів позичальника.

- 13 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить менше ніж 2 000 000,00 грн. оборотів позичальника. При цьому банк має право за клопотанням Позичальника не здійснювати підвищення процентної ставки за умови письмового погодження кредитним комітетом та правлінням банку, що оформлюється відповідними протоколами;

2) з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

- 18,8 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить не менш ніж 3 000 000,00 грн. оборотів позичальника.

- 19,8 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить менше ніж 3 000 000,00 грн. оборотів позичальника. При цьому банк має право за клопотанням позичальника не здійснювати підвищення процентної ставки за умови письмового погодження кредитним комітетом та правлінням банку, що оформлюється відповідними протоколами;

3) з 1 січня 2017 року по 25 грудня 2019 року:

- 15 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить не менш ніж 5 000 000,00 грн. оборотів Позичальника.

- 16 % річних у разі, якщо кредитовий оборот за попередній місяць по поточному рахунку №397, відкритому в ПАТ КБ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ, становить менше ніж 5 000 000,00 грн. оборотів позичальника. При цьому банк має право за клопотанням позичальника не здійснювати підвищення процентної ставки за умови письмового погодження кредитним комітетом та правлінням банку, що оформлюється відповідними протоколами.

Таким чином, сторонами в Договорі було визначено фіксовані процентні ставки, які встановлювалися при настанні певних умов. Знижена фіксована процентна ставка за встановлені періоди визначалась за умови, якщо по рахунку боржника буде певний кредитовий оборот коштів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Отже, при укладанні оскаржуваного пункту кредитного договору сторони встановили незмінну протягом певного, визначеного договором, періоду часу процентну ставку. В той же час, сторони є вільними при укладенні договору передбачити умову (певний кредитовий оборот коштів), за якої застосовується інша узгоджена сторонами фіксована процентна ставка.

Це право сторін засноване на одній з загальних засад цивільного законодавства свободі договору (ст. ЦК України).

У звязку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що процентна ставка за Кредитним договором є змінюваною.

Зміна однієї фіксованої процентної ставки на іншу погоджену сторонами фіксовану процентну ставку залежно від виконання позичальником умов кредитного договору, якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка та її розмір, на думку колегії суддів не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить положенням статті ст.10561 Цивільного кодексу України.

Оскільки сторонами в Договорі було визначено саме фіксовані процентні ставки, то колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність зазначення у договорі порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач не може визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору та коректно планувати свою господарську діяльність, оскільки позивач не може бути необізнаним про обсяг кредитового обороту коштів по своєму поточному рахунку за попередній місяць та, з огляду на обсяг кредитового обороту, застосовувати відповідну, узгоджену сторонами процентну ставку.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у звязку з проведенням судового засідання за відсутності позивача не дотримано прав останнього, передбачених ст. 22 ГПК України, порушено засади рівності та змагальності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки позивач з власної ініціативи не скористався правом бути присутнім у судовому засіданні, вчасно повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується як клопотанням позивача про відкладення розгляду справи (а.с. 28), так і наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу господарського суду з відміткою про вручення судової повістки уповноваженому представнику позивача (а.с. 44).

Відповідно до вимог ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням того, що за ст.69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а також відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, господарський суд підставно розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Більш того, позивач належним чином повідомлявся й про судове засідання суду апеляційної інстанції, але свого представника у судове засідання не направив.

В свою чергу, ніщо не заважало позивачеві скористатися передбаченим ст.ст.22,28 Господарського процесуального кодексу України правом та надати суду письмові заперечення, докази, тощо, або направити для участі у судовому засіданні представника, оскільки законодавцем кількість представників, що можуть представляти інтереси сторін, не обмежено.

У звязку з чим колегія суддів не погоджується з доводами позивача про те, що при винесенні рішення судом його було позбавлено можливості реалізації своїх процесуальних прав, було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на обґрунтованість рішення господарського суду, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРО-СОЮЗ", смт. Ювілейне залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 року у справі № 904/6623/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 29.10.10.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд