ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 909/359/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну Фізичної особи- підприємця Дожук Ірини Ярославівни, б/н від 17.07.2015р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015р.

у справі № 909/359/15

за позовом: Фізичної особи- підприємця Дожук Ірини Ярославівни, м. Івано-Франківськ,

до відповідача: Фізичної особи -підприємеця Гоголя Віталія Мирославовича, м. Івано-Франківськ,

про: визнання права на розподіл прибутку за фактом дії договору простого товариства в період з 16.09.14 р. по 31.03.15 р., стягнення частки прибутку в сумі 176 008, 25грн. та штрафних санкцій в розмірі 232 370,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Широких Ю.В. - представник за довіреністю від 17.08.2015 р.; Дожук І.Я.;

від відповідача: Парфан Т.Д. представник по довіреності (догогвір № 14/15 від 28.04.15 свідоцтво № 429 від 05.07.2002 р.);

В судовому засіданні оголошену вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015р. у справі №909/359/15 (суддя Кобрин О.М.) у задоволенні позову Фізичної особи- підприємця Дожук Ірини Ярославівни, до Фізичної особи -підприємеця Гоголя Віталія Мирославовича про визнання права на розподіл прибутку за фактом дії договору простого товариства в період з 16.09.14 р. по 31.03.15 р., стягнення частки прибутку в сумі 176 008,25грн. та штрафних санкцій в розмірі 232 370,00 грн- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015р. у справі №909/359/15, позивач - Фізична особа- підприємець Дожук Ірина Ярославівна, м. Івано-Франківськ - подала апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що істотною умовою договору простого товариства, згідно з 1132 ЦК України, є його мета. Відповідно до п.2.1. Договору простого товариства від 01.07.2014 р., сторони зобов'язались шляхом об'єднання своїх зусиль та майна спільно вести бізнес у закладі для досягнення спільних господарських цілей - отримання та розподілу прибутку, збільшення обсягу реалізації послуг, збільшення щомісячного чистого доходу, якісного обслуговування споживачів та створення позитивного іміджу Тоговельного знаку. При цьому, відповідач керуючи бізнесом у закладі (п.6.3 Договору простого товариства) одночасно є співвласником знаку а інші співвласники доручили йому представляти сторони у відносинах з третіми особами без будь-яких обмежень. Тобто, Відповідач об'єднав в собі як Ліцензіара, так і керівника простого товариства за договором. Апелянт зазначає, що суд не навів доказів того, що поданим відповідачем відправленням позивачу направили саме лист вих. № 14 від 12.09.2014 р. того змісту, який знаходиться в матеріалах справи; відсутні в справі докази вручення скаржнику такого листа, а в оскаржуваному рішенні не міститься вказівки на те, коли скаржник дізналась про розірвання Ліцензійного договору та договору простого товариства від 01.07.2014р. Зробивши висновок про розірвання Ліцензійного договору з 15.09.2014 р., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пунктом 12.4 вищевказаного договору простого товариства, даний договір діє до того моменту, поки діє Ліцензійний договір № 5 від 03.03.2013 р. та/або діє договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташовано заклад та/або існує заклад. Аналізуючи цей пункт, суд, на думку апелянта, зробив неправильний висновок щодо дії Договору простого товариства виключно за наявності трьох умов: якщо діє Ліцензійний договір та діє договір оренди та існує заклад, не взявши до уваги того, що в п. 12.4 зазначені інші варіант, коли існує хоч одна з умов: або діє Ліцензійний договір, або існує заклад, або діє договір оренди. Пунктом 12.10 договору передбачено, що цей договір припиняється в порядку та на умовах, що визначені у ст. 1141 ЦК України, однак, ніяких додаткових договорів про розірвання договору простого товариства не підписувалось, заяву про відмову від подальшої участі у договорі від відповідача скаржник не отримувала.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 р. у справі № 909/359/15 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2015р. справу № 909/359/15 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Желіка М.Б. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/359/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Плотніцький Б.Д..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 18.08.2015 р..

Згідно розпорядження в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Плотніцького Б.Д. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі №909/359/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Желік М.Б..

В судовому засіданні 18.08.2015 року оголошувалась перерва до 25.09.2015 року.

25.08.2015 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 29.09.215 року.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Марка Р.І. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі №909/359/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Кравчук Н.М. та Желік М.Б..

Ухвалою суду від 29.09.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у ній.

Розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року, у зв'язку із зайнятістю судді Кравчук Н.В. у складі іншої судової колегії, внесено зміни у склад судової колегії по справі №909/359/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Желік М.Б..

Представникам роз'яснено їх права та обов'язки згідно зі ст. 22 ГПК України.

Представник апелянта в судове засідання 19.10.2015 року з'явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у ній.

В судовому засіданні 19.10.2015 року представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, окрім того через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі. (вх. № 01-04/65/8/15 від 16.10.2015 року).

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до свідоцтва №156440 на знак для товарів і послуг власниками знаку "Best Burger" як об'єкта інтелектуальної власності є Гоголь Христина Мирославівна, Гоголь Віталій Мирославович та Нікітенко Вікторія Андріївна.

Відповідно до положень пункту 2.4. договору про спільне використання торгової марки, що укладений власниками торгової марки "Best Burger", 25.05.2012, сторони дійшли згоди та доручили Гоголю Віталію Мирославовичу представляти сторони у відносинах з третіми особами без будь-яких обмежень.

На підставі вказаних документів між ФОП Гоголем Віталієм Мирославовичем (ліцензіар) та ФОП Дожук Іриною Ярославівною (ліцензіат), 03.03.2013 укладено Ліцензійний договір №5, відповідно до п.3.1 якого ліцензіар зобов'язується надати ліцензіату для здійснення ним бізнесу у закладі та на визначених у цьому договорі умовах Ліцензію, а ліцензіат роялті за надану Ліцензію.

Як вбачається із положень розділу 1 Ліцензійного договору під терміном "Заклад" сторони розуміють фірмовий ресторан швидкого обслуговування під торгівельним знаком "Best Burger", який обладнаний та діє згідно Стандартів та Системи (спеціально розроблена ліцензіаром інформація по веденню бізнесу, що є конфіденційною інформацією) і призначений для надання послуг (реалізації товарів, розроблених і затверджених ліцензіаром). Заклад займає площу 330 кв.м та знаходиться за адресою: Україна, м.Чернівці, вул. Червоноармійська, 71, ТЦ "Майдан", третій поверх.

Одночасно на підставі вказаних документів сторонами також було підписано договір простого товариства від 03.03.2013, відповідно до умов якого позивач та відповідач погодили ведення спільної діяльності - спільно вести бізнес у закладі зі сфери надання послуг у формі простого товариства без створення юридичної особи.

Із розділу 6 цього Договору вбачається, що "Ведення спільних справ" керівництво бізнесом сторони поклали повністю на сторону-2 Дожук Ірину Ярославівну. Внесок та частка сторони-1 Гоголя Віталія Мирославовича складає 30%, відповідно внесок та частка сторони-2 Дожук Ірини Ярославівни складає 70%. Вказаний договір припинив свою дію з 05.06.2014 внаслідок дострокового розірвання, що здійснено за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди №1 від 05.06.2014.

01.07.2014, сторонами, враховуючи підписаний між ними Ліцензійний договір №5 від 03.03.13, було укладено інший договір простого товариства, у якому сторони домовились про використання термінів у даному договорі простого товариства, зокрема: заклад - фірмовий ресторан швидкого обслуговування під Торгівельним знаком, який обладнаний та діє згідно стандартів і призначений для надання Послуг згідно Ліцензійного договору; адреса закладу - м.Чернівці, вул. Героїв Майдану, 71, ТЦ "Майдан", третій поверх; бізнес - самостійна, систематична, на власний ризик діяльність суб'єктів господарювання , пов'язана із виготовленням та реалізацією товару, а також надання послуг, яка здійснюється з метою отримання прибутку та згідно інструкцій та регламентів, викладених у стандартах та інших вказівках та рекомендаціях згідно Ліцензійного договору; послуги - реалізація у закладі товарів, розроблених та затверджених ліцензіаром, а також проведення інших заходів, встановлених ліцензіаром; товари - продукти та продукція, форма одягу для персоналу, посуд, фірмове упакування та розхідні матеріали, які постачаються ліцензіаром та/або гарантованими постачальниками продукції, перелік яких наведений у стандартах; торгівельний знак - знак для товару та послуг "Best Burger" та "Best Coffee"; щомісячний чистий дохід - це прибуток від ведення Бізнесу, який визначається як різниця між щомісчним валовим доходом і сумою витрат на виробничу і комерційну складову Бізнесу.

За умовами даного договору простого товариства позивач та відповідач погодили ведення спільної діяльності - спільно вести бізнес у закладі зі сфери надання послуг у формі простого товариства без створення юридичної особи.

Як вбачається з аналізу розділу 6 цього договору "Ведення спільних справ" керівництво бізнесом сторони поклали повністю на сторону-2 ФОП Гоголя Віталія Мирославовича.

Відповідно до розділу 7 Договору внесок та частка сторони-1 ФОП Дожук Ірини Ярославівни складає 70%, відповідно внесок та частка сторони-2 ФОП Гоголя Віталія Мирославовича складає 30%.

Згідно п.4.1 Договору простого товариства сторона-1 ФОП Дожук І.Я. зобов'язується підписати договір оренди приміщення за адресою закладу, має право отримувати частину прибутку в розмірі 70% від щомісячного чистого доходу Закладу, контролювати діяльність сторони-2 та інші права.

Відповідно до п.5.1 договору простого товариства сторона-2 ФОП Гоголь В.М. має право вести справи у закладі самостійно та зобов'язаний виплачувати стороні-1 Дожук І.Я. частину прибутку в розмірі 70% від щомісячного чистого доходу Закладу.

Відповідач листом вих №14 від 12.09.2014 повідомив позивача про розірвання Ліцензійного договору з 15.09.2014 з посиланням на пункти 17.8.3 та 17.8.4 Ліцензійного договору. В цьому ж листі відповідач повідомив про припинення дії договору простого товариства з посиланням на п.12.4 Договору простого товариства у зв'язку із розірванням Ліцензійного договору. Даного листа було відправлено поштовим зв'язком позивачу 12.09.14. За поясненням відповідача даного листа-повідомлення було вручено також позивачу особисто при зустрічі 14.09.2014, однак скаржник дане твердження заперечує та вказує на те, що він такого листа не отримувала. Покликання на відсутність доказів того, що саме такий лист був скерований скаржнику даним відправленням носить характер припущення, оскільки скаржник не надав жодного доказу надіслання та / або отримання ним іншого листа у вказаному відправленні.

Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази вручення даного поштового відправлення позивачу, із листування між сторонами та протоколів зустрічей позивача з представниками відповідача, вбачається, що йому було відомо про розірвання Ліцензійного договору та договору простого товариства зі сторони відповідача. Зокрема, з листа відповідача вих.№19 від 31.10.14 вбачається твердження про виплату належної позивачу частки прибутку за липень, серпень та 15 днів вересня 2014 року та вказується про те, що договір простого товариства з 15.09.14 припинив свою дію. З листування та протоколів зустрічей також вбачається, що позивачу було відомо про розірвання вказаних договорів; між сторонами велись переговори щодо можливості викупу частки Дожук І.Я з огляду на відсутність спільної діяльності у Закладі.

Покликання скаржника на неможливість розірвання договору у такий спосіб спростовується змістом п. п. 17.8.3 та 17.8.4 Ліцензійного договору та п.12.4 договору простого товариства. Сторони вільні в укладенні договору та визначенні його умов, чим спростовується посилання на ст. 1141 ЦК України.

Відповідно до умов Ліцензійного договору ліцензіар має право розірвати в односторонньому порядку договір згідно умов даного договору. Пунктом 17.8.3 Ліцензійного договору передбачено, що ліцензіар може розірвати даний договір в односторонньому порядку без погодження з ліцензіатом, виходячи лише з виявлення таких фактів (обставин), зазначених у п.п. 17.7.1-17.7.20 даного договору, що підтверджено документально. Розірвання даного договору проводиться у наступному порядку: ліцензіар направляє ліцензіату повідомлення про розірвання договору із визначенням дати розірвання даного договору. Права та зобов'язання Сторін в таку дату вважаються припиненими, якщо інше не передбачено в повідомленні.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. Частиною 2 статті 1110 ЦКУ передбачено право ліцензіара або ліцензіата на відмову від ліцензійного договору в разі порушення другою стороною інших умов договору. Відповідно до ч.3 ст.651 цього Кодексу у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Після 15.09.2014 ведення діяльності у закладі продовжувалось самостійно відповідачем, на підтвердження чого надано звіти про фінансову діяльність з 01.09.14 по 31.03.15, письмові пояснення осіб, що відвідували заклад; чеки, що свідчать про здійснені покупки в закладі 27.04.15, 28.04.15, 27.04.15, 23.04.15, 21.04.15, 24.04.15. Договір суборенди приміщення №326, в якому функціонував заклад, укладений позивачем з ТОВ "Форкасл", діяв в тому числі до 31.03.15. Одночасно також діяв договір суборенди приміщення №325, укладений з ТОВ "Форкасл" відповідачем з метою забезпечення функціонування закладу.

Суд першої інстанції підставно встановив, що на підставі усних домовленостей відповідач за користування майном закладу сплачував скаржнику кошти із розрахунку 10 тис. грн в місяць, тобто за 15 днів вересня, а також за період з жовтня 2014 по березень 2015 року включно на загальну суму 55 тис. грн., що підтверджується платіжними документами. Доказів інших підстав надходження цих коштів скаржник не надав, відповідачу їх не повертав.

Враховуючи, що Ліцензійний договір розірваний і з 15.09.2014 р. припинено договір простого товариства, а не з 31.03.2015, як безпідставно вважає скаржник, суд першої інстанції підставно відхилив вимоги щодо права скаржника на отримання частки прибутку від спільної діяльності за період 15.09.2014-31.03.2015.

Відповідно до п.12.4 договору простого товариства даний договір діє до того моменту поки діє Ліцензійний договір №5 від 03 березня 2013 року та/або діє договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташований Заклад та/або існує заклад. Трактуючи положення даного пункту, як таке, що договір простого товариства діє поки існують одночасно усі три обставини, тобто поки діє Ліцензійний договір №5 від 03 березня 2013 року, діє договір оренди (суборенди) приміщення, в якому розташований заклад, та існує заклад, скаржник суб'єктивно тлумачить ці положення не у відповідності до їх змісту.

Глава 77 ЦКУ регулює питання ведення спільної діяльності. Так, відповідно до ст.1130 ЦКУ за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст.1132 ЦКУ). Положенням п. 7 ч.1 ст.1141 ЦКУ встановлено, що договір простого товариства припиняється, зокрема, у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.Оскільки сторони при укладенні договору простого товариства виходили із наявності підписаного між ними Ліцензійного договору та визначили таку мету договору - спільно вести Бізнес у Закладі для досягнення відповідних господарських цілей. Відповідно за умови відсутності Ліцензійного договору відсутні підстави для спільного ведення бізнесу в закладі. За умови розірвання ліцензійного договору, досягнення мети товариства, визначеного договором простого товариства, неможливо.

З огляду на те, що договір простого товариства припинився з 15.09.14, права та зобов'язання сторін за даним Договором також припинились. Відповідно відсутнє право позивача як сторони договору на отримання частини Щомісячного чистого доходу закладу після 15.09.14, відсутні підстави для сплати частини прибутку, що отриманий закладом після 15.09.14, відсутній обов'язок відповідача подавати щомісячний звіт та, як наслідок, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за неподання таких звітів після 15.09.14.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 р. у справі № 909/359/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Івано-Франківської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи- підприємця Дожук Ірини Ярославівни, б/н від 17.07.2015р.- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2015 р. у справі № 909/359/15 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 26.10.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.