ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р.Справа № 922/5353/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 АВАЛЬ" в особі Харківської обласної дирекції, м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Автосервіс АТП 16327", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. № 301/15-Н від 02.07.15 р., ОСОБА_3, дов.№ 174/13 від 15.02.13 р.;

відповідача - ОСОБА_4, дов. б/н від 07.10.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ "ОСОБА_1 АВАЛЬ" Харківська обласна дирекція, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

- зобов'язати Приватне акціонерне товариство ""Автосервіс АТП - 16327" припинити дії, що порушують права АТ "ОСОБА_1 Аваль" з приводу надання в оренду, користування іншим особам без згоди іпотекодержателя предмету іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, буд. 88;

- зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Автосервіс - АТП 16327" відновити становище, яке існувало до порушення прав АТ "ОСОБА_1 Аваль" шляхом звільнення від третіх осіб предмету іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху № 8, 9,11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, буд. 88;

- виселити Приватне акціонерне товариство "Автосервіс - АТП 16327" та інших осіб, що там знаходяться, з предмету іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху №8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Академіка Павлова, буд. 88;

- зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Автосервіс - АТП 16327" надати АТ "ОСОБА_1 Аваль" документи щодо фактичної наявності, вартості, умов утримання і збереження, виконання іпотекодавцем його зобов'язань за договором іпотеки: сплату комунальних послуг, податків, в зв'язку із утриманням договору іпотеки, страхування предмету іпотеки, а також надати доступ представникам АТ "ОСОБА_1 Аваль" до предмету іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована в м. Харкові, вул. Академіка Павлова, буд. 88.

Позовні вимоги вмотивовані порушення відповідачем умов іпотечних договорів та набранням чинності рішенням Московського районною суду м Харкова від 20 грудня 2011 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

23.10.15 р. відповідач надав відзив, в якому проти позовних вимог заперечував та зазначив, що рішення Московського районною суду м Харкова від 20 грудня 2011 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, не знаходиться на виконанні в органах Державної виконавчої служби та не набуло законної сили. На думку відповідача, визначені в резолютивній частині позову вимоги прямо суперечать вимогам Закону України "Про іпотеку" (статті 12, 33-39) та не відповідають приписам статей 586-587 ЦК України. Крім того, відповідач зауважив, що доводи позовної заяви не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, суперечать дійсності, прямо суперечать вимогам норм ЗУ "Про іпотеку" та Цивільного Кодексу України. Крім цього, відповідач зазначає, що питання виселення власника нерухомого майна з нежитлового приміщення, тобто з належного йому на праві власності об'єкту згідно імперативних приписів ЗУ "Про іпотеку" можливо лише та виключно: по - перше: після реалізації предмету іпотеки згідно вимог статті 38 ЗУ "Про іпотеку" та перереєстрації права власності на нерухоме майно на нового власника, по-друге: у разі застосування такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто тоді, коли це прямо передбачено у відповідному застереженні, що міститься у договорі іпотеки або в окремому договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

23.10.15 р. позивач надав клопотання про огляд доказів на місці та їх витребування, в якому просить, для дослідження та огляду доказів по справі, а саме нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою м. Харків вулиця Академіка Павлова будинок 88 літ. "Е-1", провести виїзне судове засідання за адресою м. Харків вулиця Академіка Павлова будинок 88 та витребувати у ПрАТ "Автосервіс - АТП 16327" копії договорів оренди, за якими нежитлові приміщення за адресою м. Харків вулиця Академіка Павлова будинок 88 літ. "Е- 1" надаються в оренду іншим суб'єктам господарювання.

Суд, дослідивши надане позивачем клопотання, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ГПК України, господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів.

В той же час, згідно ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд наголошує, що причинами неможливості самостійного отримання доказу особою, яка бере участь у справі, може бути відмова особи, в якої знаходиться доказ, надати цей доказ, законодавчо встановлена заборона передання певної інформації тощо. Особа, яка звертається з клопотанням про витребування доказу, повинна надати підтвердження того, що їй відмовлено в отриманні доказу, або відсутності відповіді на запит про отримання доказу.

Проте, позивачем жодних доказів спроб самостійного отримання витребуваних доказів не надано. Отже позивачем не доведена неможливість самостійного отримання витребуваних доказів.

Крім того, відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що огляд спірних приміщень на місці їх знаходження не може мати вирішальне значення для справи, оскільки навіть якщо буде встановлений факт надання відповідачем в оренду вказаних приміщень, це не може бути підставою для задоволення позовних вимог, що в подальшому буде обґрунтовано.

За таких обставин, клопотання позивача про огляд доказів на місці та їх витребування є необґрунтованим та таким, що підлягає відхиленню.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством "ОСОБА_1 Аваль" (правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль")(позивач, банк) та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №010-2/02/3-1677-06 (а.с. 14-23), згідно якого ОСОБА_5 було надано кредитні кошти в сумі - 518270,00 дол. США зі сплатою з 29.12.2006 року по 29.03.2007р. - 9,99% відсотків річних, а з 30.03.2007 року по дату остаточного повернення кредиту - 12% відсотків річних, з кінцевою датою повернення кредиту 29.12.2016 року.

30.11.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "ОСОБА_1 Аваль" та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №010-2/07/1-1281-07 (а.с. 39-49), згідно якого ОСОБА_5 було надано кредитні кошти в сумі - 1597600,00 гривень зі сплатою 12,75% відсотків річних, дата повернення кредиту 30.11.2017 року.

15 серпня 2008 року ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Автосервіс - АТП 16327") (відповідач) було укладено генеральну кредитну угоду № 07-01-140-08 (далі - угода). У відповідності до угоди між сторонами був укладений кредитний договір №010-2/07-01-0678-08, відповідно до якого, позичальнику було надано кредитні кошти в сумі - 225000,00 дол. CШA зі сплатою 16,8% відсотків річних та датою повернення кредиту 15.08.2018 року.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 010-2/02/3-1677-06 від 29.12.2006 року між Банком та ЗАТ "Автосервіс-АТП 163272" укладено договір іпотеки № 010-2/02/3-1677-06 від 29.12.2006 року (а.с. 62), яким передано в іпотеку належну товариству на праві власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-33 в будівлі літ. Е-1, загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. академіка Павлова, 88.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 010-2/07/1-1281-07 від 30.11.2007 року між Банком та ЗАТ Автосервіс-АТП 163272 укладено договір іпотеки № 010-2/07/1-1281-07 від 30.11.2007 року (а.с. 76), яким останнім передано в іпотеку належні йому на праві власності нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-33 в будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані в м. Харкові, вул.7 Академіка Павлова, 88.

Додатковим договором № 1 до договору іпотеки від 15.08.2008 року внесено зміни до договору щодо оцінки заставної вартості предмета іпотеки та уточнено нумерацію нежитлових приміщень, у зв'язку з чим предметом іпотеки є нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована в м. Харкові, вул. Академіка Павлова, 88.

В забезпечення зобов'язань ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Автосервіс - АТП 16327") за генеральною кредитною угодою № 07-01-140-08, між банком та ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" 15.08.2008 року укладено договір іпотеки № 07-01-140-08/1-08 (а.с. 70), відповідно до якого, в наступну іпотеку передано нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована в м. Харкові, вул. Академіка Павлова, 88.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позичальників за вищезазначеними кредитними договорами, банк звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року було солідарно стягнуто з відповідачів заборгованість за двома кредитними договорами №010-2/02/3-1677-06 та №010-2/07/1-1281-07, станом на 15.07.2010р. на загальну суму 5985028,78 грн., з яких за кредитним договором № 010-2/02/3-1677-06 в розмірі 530069 доларів США 10 центів, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010р. становить 4188447 грн. 01 коп.; за кредитним договором № 010-2/07/1-1281-07 в розмірі 1796581 грн. 77 коп.

Також рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1-го поверху № 8,9, 11-27, 27-а, 28-61 в будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 88., в рахунок погашення заборгованості на загальну суму - 8226251,72 грн., з яких за кредитним договором № 010- 2/02/3-1677-06 в розмірі 530069 доларів США 10 центів, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010р. становить 4188447 грн. 01 коп.; за кредитним договором №010-2/07/1-1281-07 в розмірі 1796581 грн. 77 коп. за кредитним договором №010-2/07-01-0678-08 в розмірі 283638 доларів США 07 центів, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010р. становить 2241222 грн. 94 коп.; на загальну суму - 8226251,72 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.02.2013 року, за апеляційною скаргою ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327", рішення Московського районного суду м. Харкова було змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №010-2/07-01-0678-08.

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Московського районного суду м. Харкова про перегляд заочного рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2014 року, зазначена заява ОСОБА_5 залишена без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2014 року відкрите апеляційне провадження, за апеляційної скаргою ОСОБА_5 на заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року, за клопотанням ОСОБА_5, по справі призначено судово-економічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Таким чином, на час слухання даної справи, сторонами докази набрання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року законної сили не надано.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, зазначає, що виконуючи свої повноваження щодо здійснення перевірки наявності і стану предмета іпотеки передбачені договорами іпотеки та Законом України "Про іпотеку", представниками АТ "ОСОБА_1 Аваль" неодноразово було здійснено виїзд за адресою предмета іпотеки. Під час огляду предмета іпотеки позивачем було встановлено, що за місцем знаходження предмету іпотеки свою господарську діяльністю здійснюють наступні суб'єкти господарювання, відкриті магазин "Велостиль", СТО АС - 88, магазин матраців "Акант", магазин фурнітури "Мілах-майстер", КП "Салон-магазин ритуальних послуг "Ритуал" та інші.

Позивач вважає, що дії іпотекодавця (відповідача) щодо передачі третім особам, без згоди іпотекодержателя, нежитлових приміщень предмету іпотеки є незаконними та порушують права позивача. Вказані незаконні дії, на думку позивача, свідчать про нераціональне користування предметом іпотеки, а також обтяжують предмет іпотеки зобов'язаннями податкового, адміністративного та цивільно-правового характеру. Оскільки незаконне ведення підприємницької діяльності в зазначених приміщеннях загрожує нарахуванням податків, неустойки, застосування адміністративних заходів з приводу припинення такої діяльності, а в разі настання страхового випадку - невиплати страхового відшкодування тощо.

Окрім цього, позивач вважає, що перебування інших осіб в предметі іпотеки ускладнює виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто, порушує фундаментальне право іпотекодержателя АТ "ОСОБА_1 Аваль" на задоволення своїх вимог щодо погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення стягнення. Також порушується право на виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закону), законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Так, в силу статті 1 Закону, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, законодавче визначення іпотеки полягає виключно у забезпеченні виконання зобов'язань та залишені предмету іпотеки у володінні та користуванні Іпотекодавця.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 Закону, іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно частини 2 статті 9 Закону, іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

В той же час, позовні вимоги щодо виселення відповідача та його зобовязання припинити дії, що порушують права позивача, прямо суперечать наведеним нормам права та свідчать про безпідставні спроби позбавити власника нерухомого майна права користуватися своєю власністю всупереч наведених норм статей 1, 9 Закону України "Про іпотеку".

Зазначені позовні вимоги прямо суперечать вимогам частини 3 статті 10 Закону, в силу якої, до моменту переходу права власності на предмет іпотеки, такий залишається виключно у користуванні власника іпотекодавця, а іпотекодержатель має право, за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця, виключно перевіряти документально і в натурі наявність, стан, збереження, користування, а не вимагати виселення.

При цьому зазначена норма права, стаття 10 Закону містить чітке застереження, що проведення іпотекодержателем такої перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки.

Враховуючи наведене, позовні вимоги прямо суперечать наведеній нормі права, що безпосередньо регламентує обсяг прав іпотекодержателя.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог також посилається на умови спірного іпотечного договору, в якому зазначено, що іпотекодавець зобовязаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, без письмового погодження з банком, не передавати його в оренду (найом), не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки.

Суд наголошує, що вимогами статті 12 Закону чітко унормовано правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця.

Так, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 вищевказаної статті).

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки (ч. 2 вищевказаної статті).

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (ч. 3 вищевказаної статті).

Наведені норми не містять правових підстав позбавлення права користування - виселення власника іпотекодавця з належного йому на праві власності об'єкту до моменту переходу права власності на такий.

Отже, навіть якщо буде встановлений факт порушення відповідачем умов іпотечного договору та надання в оренду спірних приміщень, це не може бути підставою для виселення іпотекодавця з належного йому на праві власності об'єкту.

Суд зазначає, що відповідач є законним власником нерухомого майна та законно володіє і користується своїм майном на підставі вимог статті 1 Закону, в силу якої іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Як вбачається з позовної заяви, однією з підстав для звернення з даним позов до суду позивач визначає, що перебування інших осіб в предметі іпотеки ускладнює виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто, порушує фундаментальне право іпотекодержателя АТ "ОСОБА_1 Аваль" на задоволення своїх вимог щодо погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення стягнення. Також порушується право на виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Втім, з наданих відповідачем документів вбачається, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 серпня 2014 року відкрите апеляційне провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року, що також підтверджується постановами державного виконавця про повернення виконавчих документів від 22.08.14 р. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року, за клопотанням ОСОБА_5, по справі призначено судово-економічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Отже, виконавчі документи були повернуті до Московського районного суду міста Харкова у зв'язку з порушенням апеляційного провадження та не набуттям зазначеним рішенням суду законної сили.

Вищевикладене спростовує доводи позивача щодо набрання заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2011 року законної сили.

Суд зазначає, що питання виселення власника нерухомого майна з нежитлового приміщення, тобто з належного йому на праві власності об'єкту згідно імперативних приписів Закону можливо лише та виключно: по - перше: після реалізації предмету іпотеки, згідно вимог статті 38 Закону, та перереєстрації права власності на нерухоме майно на нового власника, по-друге: у разі застосування такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто тоді, коли це прямо передбачено у відповідному застереженні, що міститься у договорі іпотеки або в окремому договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 26.12.2011 року по справі № 3-139гс11 та постанові від 11.12.2013 року у справі № 6-124гс13.

Отже, до набрання зазначеним рішенням законної сили та звернення стягнення не предмет іпотеки, позовні вимоги щодо виселення позивача з предмету іпотеки є передчасними.

Право власності на спірне нерухоме майно з переважним правом задовольнити вимоги позивача до процедури продажу предмету іпотеки, залишається за відповідачем. Право отримання плодів та доходів від власника нерухомого майна до жодної особи не перейшло, фактичне звернення стягнення не відбулося, виконавче провадження навіть не відкрито.

Непорушність права власності унормована зокрема статтею 42 Конституції України, а обмеження права власності іпотекодавця, як власника стосуються лише та виключно права відчуження (продажу) нерухомого майна, що є предметом іпотеки (пряма вказівка у статті 1 Закону), а ні як не стосується можливості позбавлення права користування та володіння нерухомим майном, що безпідставно вимагає здійснити згідно резолютивної частини позову позивач, як іпотекодержатель.

При цьому, суд зауважує, що не існує підстав стверджувати про погіршення стану збереження предмету іпотеки чи перехід права власності на такий до сторонніх осіб, оскільки позивачем не зазначено і до матеріалів справи жодного доказу наявності таких обставин, не надано.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, як власник нерухомого майна, не забезпечує належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням.

Крім того, позивач просить виселити з предмету іпотеки, окрім відповідача, ще інших осіб, при цьому не зазначає яких саме та не залучає їх у якості відповідачів.

Суд також зазначає, що у разі існування чинних договорів оренди предмету іпотеки з третіми особами, ці особи можуть бути виселені лише після визнання зазначених договорів оренди недійсними. Проте, позивачем жодних договорів оренди та доказів визнання цих договорів недійсними не надано.

За таких підстав, вимоги позивача є передчасними, позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_6