РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015Справа № 910/23062/15

За позовом Управління Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій

області

до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»

про стягнення 6 446, 25 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Щур В.Г. за довіреністю № 16/1-1-2704 від 26.08.2015 р.;

від відповідача: Чуб А.І. за довіреністю № 103 від 02.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» (далі - відповідач) про стягнення 6 446, 25 грн., з яких 5 670, 00 грн. основного боргу, 717, 68 грн. пені, 35, 89 грн. 3% річних та 22, 68 грн. інфляційних втрат. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір № 6761 від 03.09.2012 р. про охорону установи банку Державною службою охорони при МВС України, за умовами якого позивачем були надані послуги охорони, які відповідачем оплачені не були, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/23062/15, її розгляд призначено на 06.10.2015 р.

21.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

01.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що у нього запроваджено тимчасову адміністрацію, під час якої заборонено задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 28.10.2015 р., у зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання.

В судовому засіданні 28.10.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.10.2015 р. проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 28.10.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012 р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (банк) було укладено Договір № 6761 про охорону установи банку Державною службою охорони при МВС України (далі - Договір) відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується здійснювати охорону об'єктів охорони, що належать банку, а також валютних цінностей, що в них зберігаються, а банк зобов'язується своєчасно здійснювати оплату послуг виконавцю на умовах і в порядку, установлених цим Договором.

Факт початку виконання виконавцем обов'язків з охорони об'єктів охорони фіксується в Акті приймання під охорону (зняття з-під охорони) установи банку, що підписується сторонами (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 3.2. Договору час здійснення охорони кожного об'єкта охорони, її вид та особливості несення служби з охорони кожного об'єкта охорони, а також перелік постів та їх територіальні межі визначені у Дислокації.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна послуг охорони об'єктів охорони та валютних цінностей за цим Договором визначена у протоколі узгодження ціни за здійснення заходів охорони (додаток № 3 до Договору), що є невід'ємною частиною цього Договору.

В силу п. 6.1.13 Договору відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату по цьому Договору.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплата за послуги виконавця здійснюється банком до 5 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги на підставі розрахунку відпрацьованого часу, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця.

Даний Договір набирає чинності з 03.09.2012 р. та є чинним до 31.12.2012 р., а в частині обов'язків сторін, що виникли під час дії Договору - до повного їх виконання сторонами. Якщо за один місяць до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія цього Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на кожний наступний рік (п. 13.1. Договору).

17.12.2013 р. сторони уклали Додаткову угоду до Договору, якою виклали в новій редакції п. 13.1. розділу 13 Договору: «Цей Договір укладається строком до 31.12.2014 р., і набуває чинності з дня підписання його сторонами.».

Також, означеною Додатковою угодою сторони затвердили в новій редакції дислокацію (Додаток № 1), розрахунок вартості послуг (Додаток № 2) та протокол узгодження договірної ціни по наданню охоронних послуг (Додаток № 3 до Договору).

24.12.2014 р. сторони уклали Додаткову угоду до Договору, якою виклали в новій редакції п. 13.1. розділу 13 Договору: «Цей Договір укладається строком до 31.12.2015 р., і набуває чинності з дня підписання його сторонами.».

Також, означеною Додатковою угодою сторони затвердили в новій редакції Дислокацію (Додаток № 1), розрахунок вартості послуг (Додаток № 2) та протокол узгодження договірної ціни по наданню охоронних послуг (Додаток № 3 до Договору № 6761 від 03.09.2012 р.

03.09.2012 р. позивачем було затверджено Акт приймання під охорону банківської установи, відповідно до якого з 09 год. 00 хв. 03.09.2012 р. підрозділ ОБМ УДСО при УМВС України у Вінницькій області приймає під охорону приміщення Вінницького відділення ПАТ «Український професійний банк», за адресою: м. Вінниця, вул. Гоголя, 1, а також приймає встановлені об'єкти системи ТС для здійснення їх подальшого експлуатаційного обслуговування.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договору він надав відповідачу послуги з охорони на суму 5 670, 00 грн. та направив на його адресу для підписання Акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг № 11-0001323 за травень 2015 року.

Проте, в порушення умов Договору відповідач даний акт не підписав, надані позивачем послуги не оплатив, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 5 670, 00 грн. та виникли підстави для нарахування 717, 68 грн. пені, 35, 89 грн. 3% річних та 22, 68 грн. інфляційних втрат.

З урахуванням зазначеного, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги, суд звертає увагу на те, що Постановою правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 р. було відкликано банківську ліценцію та вирішено ліквідувати ПАТ «Український Професійний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 158 від 28.08.2015 р. було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАБ «Український Професійний Банк» 28.08.2015 р. та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український Професійний банк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 31.08.2015 р. по 30.08.2016 р.

Суд враховує, що процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

З дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаної вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ініціювання процедури ліквідації відповідача як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

У свою чергу, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, суд відмовляє у позові у даній справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя В.С. Ломака