Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" жовтня 2015 р. Справа № 906/1512/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 05.10.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - дор. № 1135/06 від 12.08.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Мікатор" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" (м. Коростень Житомирської області)

про стягнення 2600089,53 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 2 600 089,53 грн, з яких: 1 965 600,00 грн заборгованості, 292 284,72 грн інфляційних нарахувань, 315 224,29 грн пені, 26 980,52 грн 3% річних.

26.10.2015 відповідачем подано зустрічний позов про визнання недійсним договору № 21/1 від 21.01.2015.

Ухвалою від 27.10.2015 господарський суд повернув зустрічну позовну заяву ПАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" до ПП "Мікатор" про визнання недійсним договору № 21/1 від 21.01.2015, відповідно пунктів 4, 6 ст. 63 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечила щодо отримання товару на суму 1 965 600,00 грн, однак оскільки товар не використовується, у зв'язку з скасуванням ТУ, відповідач зазнав збитків. Подала відзив № 1631/06 від 27.10.2015, акт звіряння розрахунків з позивачем станом на 26.10.2015 на суму основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2015 між Приватним акціонерним товариством "Коростенський завод залізобетонних шпал" (покупець/відповідач) та Приватним підприємством "Мікатор" (постачальник/позивач) укладено договір № 21/1 від 21.01.2015 та специфікацію № 1 до договору (а.с. 9-13)

Відповідно п. 1.1 договору, постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, визначений в асортименті, кількості і за цінами відповідно до специфікації №1 (Додаток №1), а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору. Найменування товару: Анкер закладний АЗ-1 (п. 1.2 договору).

Згідно п. 3.1, 3.2 договору, загальна сума цього договору на момент його підписання складає: 3 276 000 грн. 00 коп. Ціна визначається цим договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до цього Договору.

Так, на виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 2 620 800,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000001 від 23.01.2015 на суму 655200,00 грн; № РН-0000002 від 26.01.2015 на суму 655200,00 грн; № РН-0000006 від 23.02.2015 на суму 655200,00 грн; № РН-0000008 від 03.03.2015 на суму 655200,00 грн (а.с. 15-18).

В результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отриманий товар, станом на 30.09.2015 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 1 965 600,00 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків (а.с. 55).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем становить 1965600,00 грн (а.с. 56).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2015 на суму 1965600,00 грн (а.с. 55), здійснив погашення заборгованості згідно договору № 21/1 від 21.01.2015 в сумі 655200,00 грн (а.с. 37-38).

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 1965600,00 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача щодо неналежної якості товару судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем в обґрунтування своїх заперечень не надано доказів порушення позивачем положення п. 2.2 договору.

За порушення умов договору позивачем за період з 17.04.2015 по 30.09.2015 нараховано пеню в сумі 315 224,29 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п.7.1, 7.3 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. В разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача за період з 17.04.2015 по 30.09.2015 3% річних в сумі 26 980,52 грн та інфляційних втрат в сумі 292 284,72 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем не вірно здійснені розрахунки, а саме: розрахунки здійснені не по кожній накладній окремо та не вірно вказаний період нарахування штрафних санкцій.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд врахувавши, що заявлений розмір пені та 3% річних, не перевищує перерахований судом, прийшов до висновку про їх задоволення в заявлених сумах.

Згідно розрахунку, проведеного судом за кожен місяць окремо, загальний розмір інфляційних, який підлягає стягненню становить 161 179,20 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 1 965 600,00 грн основного боргу; 315 224,29 грн пені; 26 979,87 грн 3% річних; 161 179,20 грн інфляційних. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал" (11505, Житомирська область, м. Коростень, вул. Маяковського, 78, код 00282406) на користь Приватного підприємства "Мікатор" (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 152 В, код 34964147):

- 1 965 600,00 грн основного боргу;

- 315 224,29 грн пені;

- 26 979,87 грн 3% річних;

- 161 179,20 грн інфляційних;

- 37 034,74 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.10.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід.)