КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 911/2352/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД"

на рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р.

у справі № 911/2352/13 (головуючий суддя Ярема В.А., судді: Заєць Д.Г., Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Приватне акціонерне товариство ,,Сільпо Рітейл"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Фоззі"

про стягнення 679 150,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,ВТБ Банк" (далі - позивач) звернулось в господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД" (далі - відповідач) про стягнення 85 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2012р. становить 679 150,00 грн. договірних санкцій за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №24 ВД від 31.05.2007р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2013р. залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство ,,Сільпо Рітейл", Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Фоззі".

Рішенням господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 679 150,00 грн. штрафу, що по курсу НБУ станом на 15.05.2012р. становить 85 000 доларів США, 13 583,00 грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на умови кредитного договору, положення ГК України і ЦК України, і дійшов висновку про доведеність позовних вимог у даній справі та наявність підстав для їх задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки його прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що положення п.п. 4.3.13 п. 4.3 ст. 4 Договору про внесення змін № 11 до кредитного договору є таким, що суперечать положенням ЦК України, порушують права та законні інтереси третіх осіб. Крім того, як вказує відповідач, в поведінці ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" не міститься ознак протиправних дій або бездіяльності, що свідчить про відсутність підстав для застосування банком штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2013р. у справі № 911/2352/13 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 28.01.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду 28.01.2014р. позивач вказує на її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В судових засіданнях 28.01.2014р., 04.03.2014р., 18.03.2014р., 01.04.2014р., 22.04.2014р. оголошувались перерви за клопотанням сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2014р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД" на рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 відкладено на 24.06.2014р. в зв'язку з неявкою представника третіх осіб та клопотанням представника відповідача про оголошення перерви на підставі ст. 77 ГПК України.

В судових засіданнях 24.06.2014р., 15.07.2014р., 29.07.2014р. оголошувались перерви за клопотанням сторін.

Ухвалою суду від 02.09.2014р. зупинено провадження у справі № 911/2352/13 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 910/12651/14 господарського суду м. Києва. Даною ухвалою зобов'язано сторони подати суду належним чином завірену копію остаточного судового рішення у справі № 910/12651/14.

29.09.2015р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про поновлення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що 13.05.2015р. господарським судом міста Києва винесено рішення у справі № 910/12651/14, яке не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою суду від 05.10.2015р. апеляційне провадження у справі № 911/2352/13 поновлено та призначено розгляд скарги у справі на 20.10.2015р.

В судовому засіданні 20.10.2015р. представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, представники позивача та третіх осіб не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення № 949, № 930, № 914.

Згідно з п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи від позивача та третіх осіб не надходило, у зв'язку з цим колегія суддів, враховуючи їх належне повідомлення про час та місце розгляду скарги, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ,,ВТБ Банк", яке в подальшому було перейменовано на ПАТ ,,ВТБ Банк" (далі - банк, позивач) та ЗАТ ,,ФОЗЗІ" укладено кредитний договір №24ВД (далі - кредитний договір, т. 1, а.с. 184 - 185), відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 7 975 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 29.05.2014р., а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі та на умовах в строки/терміни, визначні даним договором.

В подальшому до вказаного договору між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди.

За змістом п. 4.3.13 договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р., позичальником за яким є ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (правонаступник ТОВ ,,ФОЗЗІ КРЕДИТ", який, в свою чергу, є правонаступником ТОВ ,,ФОЗЗІ") протягом строку дії цього договору без попереднього письмового погодження з банком позичальник зобов'язаний та зобов'язується забезпечити виконання Учасниками угоди:

4.3.13.1 не надавати кредити та/або гарантії третім особам та/або не виступати поручителем/майновим поручителем/гарантом за зобов'язанням третіх осіб в сумі, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 дол. США на одну юридичну особу протягом календарного року, за виключенням:

4.3.13.1.1 надання кредитів, гарантій на користь позичальника, учасників угоди та інших осіб, що увійшли до складу групи компаній ,,Fozzy Group";

4.3.13.1.2 надання майнових порук по зобов'язанням позичальника та/або по зобов'язанням учасників угоди та/або по зобов'язанням інших осіб, що увійшли до складу групи компаній ,,Fozzy Group", якщо майно, що буде предметом майнової поруки, було придбане або придбавається частково або повністю за рахунок кредиту, що отриманий після укладання договору № 9 про внесення змін до цього договору;

4.3.13.1.3 надання порук/гарантій по зобов'язанням позичальника, учасників угоди та інших осіб, що увійшли до складу групи компаній ,,Fozzy Group", у випадку, якщо поручитель/гарант надає поруку/гарантію по зобов'язанням юридичної особи, за зобов'язаннями якої поручитель/гарант надав поруку/гарантію перед банком.

Моніторинг виконання зобов'язання здійснюється банком щоквартально на підставі фінансової звітності позичальника та Учасників угоди, згідно таблиці 1.

У відповідності до розділу 1 кредитного договору (в редакції договору №11 від 20.07.2012р.) до складу Учасників угоди входять: АТ ,,Сільпо Рітейл" (ідентифікаційний код 33870708), ТОВ ,,Бриклейерз" (ідентифікаційний код 35012690) та ТОВ ,,ЛІН Беккер" (ідентифікаційний код 35181499).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в частині надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі 7 975 000,00 дол. США, що підтверджується банківськими виписками з позичкового рахунку відповідача.

Водночас, як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема п. 4.3.13 (в редакції договору № 11 від 20.07.2012р.) не виконав.

Так, за результатами моніторингу банком дотримання відповідачем виконання умов кредитного договору в частині забезпечення дотримання позичальником та Учасниками угоди умови не виступати поручителем/майновим поручителем/гарантом за зобов'язаннями третіх осіб протягом першого кварталу 2012р., позивачем було встановлено, що:

- АТ ,,Сільпо Рітейл", яке є Учасником угоди, надало наступні майнові поруки:

1. договір іпотеки №26/12, 1049 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №77 від 31.01.2012р.);

2. договір іпотеки №35/12, 1047 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ" (запис №78 від 31.01.2012р.);

3. договір іпотеки №27/12, 1049 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №79 від 31.01.2012р.);

4. договір іпотеки №29/12, 1045 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ-ФУД" (запис №80 від 31.01.2012р.);

5. договір іпотеки №28/12, 1043 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №81 від 31.01.2012р.);

6. договір іпотеки №32/12, 1059 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №82 від 31.01.2012р.);

7. договір іпотеки №30/12, 1057 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №83 від 31.01.2012р.);

8. договір іпотеки №34/12, 1055 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ" (запис №84 від 31.01.2012р.);

9. договір іпотеки №31/12, 1051 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ" (запис №85 від 31.01.2012р.);

10. договір іпотеки №33/12, 1053 від 31.01.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ" (запис №86 від 31.01.2012р.);

11. договір іпотеки №217 від 23.02.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №87 від 23.02.2012р.);

12. договір іпотеки №21/12, 4051 від 22.03.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №88 від 22.03.2012р.);

13. договір іпотеки №22/12, 4053 від 22.03.2012р., боржник за основним зобов'язанням ТОВ ,,ФОЗЗІ" (запис №89 від 22.03.2012р.);

- ТОВ ,,ФОЗЗІ", як правопопередник відповідача (позичальника), надало наступні майнові поруки:

1. договір іпотеки від 15.03.2012р. №56/12, 3741, боржник за основним зобов'язанням - ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №59 від 15.03.2012р.);

2. договір іпотеки від 15.03.2012р. №61/12, 3745, боржник за основним зобов'язанням - ТОВ ,,Виробничо - комерційна фірма ,,Варто" (запис №60 від 15.03.2012р.);

3. договір іпотеки від 15.03.2012р. №79/12, 3761, боржник за основним зобов'язанням - ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" (запис №62 від 15.03.2012р.);

4. договір іпотеки від 15.03.2012р. №580/12, 3765, боржник за основним зобов'язанням - ТОВ ,,Виробничо - комерційна фірма ,,Варто" (запис №64 від 15.03.2012р.), що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Державного реєстру іпотек №36170107 від 24.05.2012р., № 36170088 від 24.05.2012р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач вказує на те, що за перший квартал 2012р. банком було виявлено 17 випадків невиконання п. 4.3.13.1 договору, оскільки зазначені іпотечні договори не входять до кола виключень, передбачених п. 4.3.13.1 кредитного договору (в редакції договору №11 від 20.07.2012р.).

Згідно з п. 7.5 кредитного договору (в редакції договору № 11 від 20.07.2012р.) при невиконанні або неналежному виконанні будь - якої з умов, визначених в п. 4.3.13 цього договору, банк має право застосувати до позичальника договірну санкцію, а позичальник зобов'язаний сплатити її банку у розмірі 5 000,00 доларів США, яка сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату моніторингу, згідно таблиці 1 за кожен випадок невиконання або неналежного виконання будь - якої з умов, вказаних в п. 4.3.13 цього договору.

31.07.2012р. позивачем на адресу ТОВ ,,ФОЗЗІ - ФУД" було надіслано лист № 4951/1-2 з вимогою про сплату штрафних санкцій у розмірі 85 000,00 доларів США, із розрахунку 5 000,00 доларів США за кожен випадок невиконання останнім договірних зобов'язань, яких за результатами моніторингу було встановлено 17.

Відповідач на зазначений лист відповіді не надав, санкції передбачені кредитним договором не сплатив.

З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача договірних санкцій за неналежне виконання зобов'язань за договором №24 ВД від 31.05.2007р.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 217 ГК України штраф є одним із видів господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Стаття 230 ГК України визначає штраф у господарських відносинах як штрафну санкцію у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що п.п. 4.3.13.1 пункту 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24ВД від 31.05.2007р. (в редакції договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р.), яким встановлено обов'язок позичальника отримувати згоду банку на вчинення ним та іншими особами певних дій у своїй господарській діяльності, суперечить закону.

Вказаний пункт договору порушує приписи статей 43, 44 Господарського кодексу України, в яких закріплено принципи свободи підприємницької діяльності. Зокрема, в частині 1 статті 43 ГК України зазначено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Крім того, за змістом ч. 7 ст. 319 та ч. 2 ст. 321 ЦК України діяльність власника може бути, зокрема, обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

У даному ж випадку обмеження (шляхом отримання дозволу банку) використання майна (активів), що належить на праві власності, та здійснення підприємницької діяльності встановлено договором (п.п. 4.3.13.1), а не законом.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Враховуючи встановлені під час вирішення спору судом апеляційної інстанції у даній справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав, з якими ст. 203, 215 ЦК України пов'язує недійсність правочину, для визнання підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р. недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину його сторонами вимог чинного законодавства. У даному випадку зазначений пункт правочину суперечить вимогам ст.ст. 43, 44 ГК України та ст.ст. 319, 321 ЦК України, тому його слід визнати недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.05.2013р. № 8/103-12, від 16.04.2014р. № 911/2043/13.

Зазначена позиція кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.01.2004р. у справі № 8/113-2003, відповідно до якої, згідно з вимогами п.1 ст. 83 ГПК України, якщо у вирішенні спору буде встановлено, що зміст договору суперечить чинному законодавству, то господарський суд повинен з власної ініціативи визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як роз'яснено п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Оскільки правовою підставою для звернення з позовом у даній справі є невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, зазначених у п. 4.3.13.1 (в редакції договору № 11 від 20.07.2012р.), який підлягає визнанню судом недійсним, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно відсутні підстави для задоволення даного позову, який ґрунтується на положеннях недійсної частини кредитного договору.

Також колегія суддів враховує, що рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. у справі №910/12651/14 визнано недійсним підпункт 4.3.13.1 пункту 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24ВД від 31.05.2007р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фоззі - Фуд" та Публічним акціонерним товариством ,,ВТБ Банк", що викладений в редакції договору про внесення змін № 9 від 30.11.2009р. до кредитного договору № 24ВД від 31.05.2007р.

Зазначене рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Відповідно до зазначеного рішення, суд дійшов висновку, що позивач у справі (TOB ,,Бриклейерз", який є учасником угоди, за визначенням, наведеним в ст. 1 договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р.), але не є учасником договору від 30.11.2009р. № 9 про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р., не підписував його, а тому цей договір не може породжувати для нього прав і обов'язків. Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Фоззі - Фуд" не надано доказів того, що статутні та установчі документи, на підставі яких ним здійснюється господарська діяльність, або певні положення законодавства, або належним чином оформлені договірні відносини надають йому повноваження на укладення угод, які б породжували права та обов'язки для третіх осіб або надають йому право вимагати від третіх осіб не вчиняти певні дії, не заборонені законом.

Також в рішенні зазначено, що п.п. 4.3.13.1 п. 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р. порушує законні права, інтереси та свободи позивача (учасника угоди - ТОВ ,,Бриклейерз") та обмежує його право на вільне здійснення господарської та підприємницької діяльності, передбачені, зокрема, ст.ст. 6, 91, 92 ЦК України.

Проте, суд звертає увагу, що у справі № 910/12651/14 було заявлено вимоги про визнання недійсним підпункту 4.3.13.1 пункту 4.3.13 статті 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р., однак в резолютивній частині рішення суду від 13.05.2015р. у справі № 910/12651/14 визнано недійсним названий пункт кредитного договору № 24 ВД, викладений в редакції договору про внесення змін № 9 від 30.11.2009р. Водночас, у даній справі № 911/2352/13 позов обґрунтовано положеннями п.п. 4.3.13.1 п. 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24 ВД, але в іншій редакції - договору про внесення змін № 11 від 20.07.2012р., яка була предметом дослідження в суді першої інстанції та зазначена в оскаржуваному рішенні суду.

Суд першої інстанції не врахував наведеного вище, оскільки неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не надав правової оцінки відповідності умов п.п. 4.3.13.1 п. 4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р., на підставі якого заявлено позовні вимоги у даній справі, вимогам закону, у зв'язку з чим рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 відповідно до приписів ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

Положеннями ст. 104 ГПК України визначено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 слід скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 83, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД" на рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі № 911/2352/13 задовольнити.

2. Визнати недійсним п.п.4.3.13.1 п.4.3.13 ст. 4.3 розділу 4 кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р., укладеного між Публічним акціонерним товариством ,,ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД", що викладений в редакції договору № 11 від 20.07.2012р. про внесення змін до кредитного договору № 24 ВД від 31.05.2007р.

3. Рішення господарського суду Київської області від 19.11.2013р. у справі

№ 911/2352/13 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства ,,ВТБ Банк" (код 14359319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ФОЗЗІ - ФУД" (код 32294926) 6 791,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Київської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

С.Г. Рудченко