РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015Справа №910/21819/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 5 614 720, 95 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Овчаренко Р.В. (довіреність №2972 від 08.10.2015);

Межуєва О.В. (довіреність №440 від 12.03.2014).

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" страхові виплати у розмірі 3 209 121, 90 грн., пеню у розмірі 916 050, 44 грн. за період з 11.02.2015 р. по 10.08.2015 р., 3 % річних у розмірі 47 741,18 грн. за період з 11.02.2015 р. по 10.08.2015 р. та інфляційні втрати у розмірі 1 441 806, 95 грн. за період з 01.12.2014 р. по 10.08.2015 р.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору добровільного страхування кредитів №055/14 від 01.08.2015 р.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує на те, що при прийнятті рішення щодо визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" повністю дотрималось вимог чинного законодавства та умов Договору добровільного страхування кредитів №055/14 від 01.08.2015 р.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.08.2014 між відповідачем - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", як страховиком, та позивачем - ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк", як страхувальником, укладено договір добровільного страхування кредитів № 055/14 (далі - договір).

Умовами договору сторони узгодили, що предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з не поверненням або не повним поверненням позичальниками страхувальнику кредиту та/або несплатою або частковою несплатою процентів по ньому на умовах, встановлених відповідними кредитними договорами (п. 2.1).

Відповідно до п. 2.2 договору, страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі, а страхувальник приймає на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику страхове відшкодування на умовах цього Договору (п. 2.2), франшиза по договору не застосовується (п. 3.4), страховим випадком є факт завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання або часткове невиконання позичальником своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретному кредитному договорі, внаслідок неплатоспроможності позичальника (п. 4.3), під неплатоспроможністю позичальника сторони розуміють невиконання позичальником умов кредитного договору зі своєчасної сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом понад 10 календарних днів з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 6 договору (п. 4.4), зобов'язання страховика за цим договором розповсюджуються на страхові випадки, які настали в період дії конкретного кредитного договору, за умови сплати страхових платежів (п. 4.5).

Строк дії договору узгоджено сторонами до 31.07.2015 включно (п. 7.1), дія якого автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за 10 робочих днів до закінчення строку дії цього договору в порядку передбаченому в п. 18.3 договору (п.7.2).

Пунктом 9.3 договору визначено, розмір страхового відшкодування - це прострочена заборгованість позичальника по кредитному договорі в розмірі непогашеної суми кредиту та процентів за користування кредитом за 2 місяці згідно умов конкретного кредитного договору на дату настання страхового випадку.

Згідно поданого позивачем розрахунку наданим позивачем до матеріалів позову, станом на 24.10.2014, у позичальників обліковувались наступні розміри непогашених заборгованостей за кредитом загалом на суму 3 209 121,90 грн.

31.10.2014 позивачем за адресами місцезнаходження відповідача (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 40) була направлена письмова претензія № 27-7/2254, в якій позивач повідомив про настання страхових випадків за позичальниками згідно додатку до листа, за договором № 055/14 від 01.08.2014.

У відповідь на претензію, відповідач не визнав страховим випадком несплату позичальниками у встановлені строки наданих кредитних коштів, та відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на постанову Національного банку України № 466 від 06.08.2014 "Про призупинення здійснення фінансових операцій".

Крім наведеного, відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що Національний банк України наведеною постановою призупинив здійснення всіх видів фінансових операцій банками України та призупинив операції небанківських установ та національного оператора поштового зв'язку з прийняття/виплати переказу кошті з/на території, які не контролюються українською владою, що є зміною страхового ризику. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на порушення позивачем вимог п. 11.2.2 та 11.2.2.1 договору страхування - банк кожним чином не повідомив страхову компанію про будь-яку зміну страхового ризику (ризик є не можливість невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору), що є окремою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно п. 6.1.2, 11.3.4, 13.2 договору страхування; банк не повідомив про настання страхової події, яка має ознаки страхового випадку, в порядку передбаченому умовами договору (п. 9.1) - протягом 15 робочих днів з моменту коли йому стало відомо про настання страхового випадку.

З наданих позивачем документів, відповідач дійшов висновку, що 500 позичальників одночасно припинили отримання коштів на платіжні картки та їх місцезнаходження визначене в населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі своїх повноваження, що свідчить про втрату можливості отримувати заробітну плату та можливість погашати кредит в порядку визначеному кредитними договорами через не можливість здійснення фінансових операцій в зв'язку з прийняттям 06.08.2014 Національним банком України постанови №466.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Стаття 9 Закону України "Про страхування" визначає, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 16 "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 11.2.2 договору, сторони погодили, що страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Належних та допустимих доказів інформування відповідача про зміну страхового ризику (ризиком є можливість невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору), позивач суду не надав, тому з доводами відповідача в цій частині суд погоджується, оскільки це є окремою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно з п. 6.1.2, 11.3.4, 13.2 договору страхування.

Підпунктом 11.2.2.1 договору, інформація про зміну страхового ризику надається страхувальником страховику шляхом направлення відповідного повідомлення згідно з умовами п. 18.3 цього Договору (п. 18.3 договору: усі повідомлення за договором вважаються поданими належним чином, якщо вони відправлені по факту, телеграфом або будь-яким іншим документальним засобом зв'язку чи доставлені кур'єром за адресами, зазначеними у цьому договорі).

Згідно п. 11.2.4 договору страхувальник зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку.

У разі не виконання вимоги про надання страхувальником інформації про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику та подальшого інформування страховика про будь-яку зміну страхового ризику відповідно до п. 11.2.2 цього Договору, останній має право відмовити у виплаті страхового відшкодування згідно з законодавством України (п. 13.2).

Також відповідно до п. 11.3.4 договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування згідно з законодавством України, при порушенні страхувальником умов цього Договору.

Пунктом 6.1.2 договору передбачено, що страховик не відшкодовує збитки у разі не виконання страхувальником взятих на себе зобов'язань за цим договором.

06.08.2014 Національний банк України постановою №466 "Про призупинення здійснення фінансових операцій" призупинив здійснення всіх видів фінансових операцій банками України та призупинив операції небанківських установ та національного оператору поштового зв'язку з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою, що є беззаперечною зміною страхового ризику.

В порушення вимог п. 11.2.4 договору страхування страхувальник не повідомив страховика про настання події, яка має ознаки страхового випадку, в порядку, передбаченому умовами договору страхування (п. 9.1 договору - страхувальник зобов'язаний протягом 15 робочих днів з моменту коли йому стало відомо про настання страхового випадку, передбаченого умовами договору, письмово повідомити про це страховика), що згідно п. 6.1.2, 10.1.4 договору страхування є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

В першому розділі договору страхування, передбачено, що погашення позичальником наданого кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється шляхом утримання страхувальником відповідної суми із зарахованих на платіжну картку коштів, в тому числі заробітної плати, у відповідності з кредитним договором.

Заробітна плата - винагорода, обчислена, як плавило, у грошовому виразі, яку організація (згідно п. 1.3, це юридична особа та її структурні підрозділи (філії), з якою страхувальником укладено договір про співпрацю) виплачує своєму працівнику (позичальнику) за виконану ним роботу протягом календарного місяця на підставі укладеного трудового договору або трудового контракту (згідно п. 1.6).

Договір про співпрацю - договір між банком та організацією про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток. Відповідно до договору про співпрацю страхувальник надає організації послуги з виплати її співробітникам (позичальникам) заробітної плати та інших виплат за допомогою платіжної картки за дебетово-кредитною схемою, а організація зобов'язується перераховувати страхувальнику суми заробітної плати та інших виплат, що призначаються для зарахування на картрахунки працівників організації (позичальників) (п. 1.5).

Отже, згідно з умов договору страхування, позичальниками є працівники організації з якою у банку укладений договір про співпрацю та які отримують заробітну плату за допомогою платіжних карток, з яких в подальшому здійснюється утримання коштів на погашення кредиту.

Відповідно до п. 10.2 договору, за цим договором не підлягають відшкодуванню збитки, що стались внаслідок, зокрема, прийняття органами державної влади та управління та/або органами місцевого самоврядування обмежуючих або забороняючи актів, дія яких прямо впливає на реалізацію положень цього договору та наслідки прийняття яких сторони не могли передбачати при укладенні цього Договору.

При цьому, Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Місцезнаходження позичальників визначене у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що позичальники втратили можливість отримувати заробітну плату та можливість погашати кредит в порядку, визначеному кредитним договором через неможливість здійснення фінансових операцій у зв'язку з прийняттям 06.08.2014 Національним банком України постанови №466 "Про призупинення здійснення фінансових операцій".

Згідно пп. в п. 6.2 договору страхування, не підлягають відшкодуванню збитки, що стались внаслідок прийняття органами державної влади та управління та/або органами самоврядування обмежуючих або забороняючи актів, дія яких прямо впливає на реалізацію положень цього договору, та наслідки прийняття яких сторони не могли передбачити при укладенні цього Договору.

Отже, враховуючи все вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість відмови відповідача у визнанні події страховим випадком та здійснення виплати страхового відшкодування, про що повідомлено позивача листом №4913 від 04.12.2014.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Стаття 225 Господарського кодексу України встановлює, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене в сукупності, суд визнав позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат безпосередньо пов'язана і є похідною від основної вимоги про стягнення страхового відшкодування, тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 08.10.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане - 13.10.2015 р.

Суддя В.О. Демидов