ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2015 р.Справа № 922/3805/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Фабрики "Варіант" товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФасадСтройКомплект", м. Кокшетау
про стягнення 77224,44 дол. США
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 06.08.2015 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 77224,44 доларів США заборгованості за контрактом № 45 від 30 березня 2015 року.

Пунктом 8.1 контракту передбачено, що всі спори та протиріччя, які можуть виникнути між сторонами підлягають остаточному вирішенню Господарським судом Харківської області, Україна, у відповідності з діючим на території України законодавством.

Згідно частини 4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

За статтею 76 Закону України Про міжнародне приватне право, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Статтею 11 "Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності", укладеної між державами-учасницями СНД і ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року, встановлено правила застосування цивільного законодавства однієї держави-учасника СНД на території іншої держави-учасника СНД. За цими правилами, права і зобов'язання сторін за договором визначаються законодавством держави-місця укладення такого договору, якщо інше не передбачено угодою сторін.

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Представник позивача у судовому засіданні просить долучити до матеріалів справи копію свідоцтва, яку суд долучає до матеріалів справи та починає розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на позовну заяву та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 22 липня 2015 року до суду повернулося повідомлення про вручення відповідачу судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/3805/15.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю "ФасадСтройКомплект" належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, судом встановлено наступне.

30 березня 2015 року між Фабрикою "Варіант" товариства з обмеженою відповідальністю (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФасадСтройКомплект" (відповідачем) було укладено контракт № 45, за умовами якого позивач повинен був передати відповідачу у власність опалубку для монолітного будівництва (товар) згідно Специфікації, а відповідач, у свою чергу, прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору.

Відповідно до розділу 2 контракту № 45, 31 березня 2015 року та 01 квітня 2015 року позивачем було здійснено передачу у власність відповідача товару на загальну суму 107224,44 доларів США, що підтверджується митними деклораціями ЕК 10 АА.

Згідно розділу 3 контракту № 45 відповідач зобов*язаний оплатити вартість товару протягом 60 календарних днів від дати поставки.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2015 року відповідачем було частково сплачено суму основного боргу у розмірі 30000,00 доларів США.

Таким чином заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ФасадСтройКомплект" перед позивачем за контрактом № 45 від 30 березня 2015 року складає суму у розмірі 77224,44 доларів США.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, дослідивши умови контракту поставки № 45 від 30 березня 2015 року на підставі якого виникло первісне грошове зобовязання, суд вважає, що вказаний контракт за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у разі задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 509, 525, 526, 536, 610, 611 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФасадСтройКомплект" (Республіка Казахстан, м. Кокшетау, пр. Абилай-хана, 18/66, РНН: 92) на користь Фабрики "Варіант" товариства з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, розрахунковий рахунок 9 в ПАО "Банк "Грант", м. Харків, МФО 351607, ) 77224,44 доларів США заборгованості за контрактом № 45 від 30 березня 2015 року та 45045,50 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_2