КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 911/3805/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Сисин М.М. - представник за довіреністю від 25.03.2015 року;

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року

у справі № 911/3805/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макар-Довгостан»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макар-Довгостан» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2015 року, вказану позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу від 09.09.2015 року скасувати та передати справу до місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості). Беручи до уваги те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2011 року було стягнуто суму заборгованості, то вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є в даному випадку вимогою немайнового характеру.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року прийнято до свого провадження колегією суддів: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю. та призначено до розгляду на 27.10.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2015 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 27.10.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макар-Довгостан» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2015 року в порядку ст. 15, 17 ГПК України, вказану позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року дана позовна заява була повернута без розгляду, у зв'язку із тим, що позивач, у якості доказу сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, додав до позову платіжне доручення № 2475 від 21.08.2015 року, відповідно до якого сплатив судовий збір у сумі 1 218, 00 грн. Отже, позивачем було сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви подаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції станом на момент подання позову) передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Приписом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до положень, встановлених ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня 2015 року становить 1.218,00 грн.

З огляду на викладене, та беручи до уваги правила, визначені ст. 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1 827,00 грн. (1,5 % місячної мінімальної заробітної плати), максимальна 73 080,00 грн. (60 розмірів місячних мінімальних заробітних плат).

Так, предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченого 20.03.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1026, а саме: на земельну ділянку площею 8,8503 га, що належить відповідачу на праві власності, в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за кредитним договором від 27.12.2006 № 01/16-12-2006 із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Відтак, між сторонами спору склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер.

Заперечуючи проти вищевказаного, позивач зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості).

Беручи до уваги те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2011 року було стягнуто суму заборгованості, то вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є в даному випадку вимогою немайнового характеру.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1 від 24.06.2011 року "Про затвердження Регламенту пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" передбачено, що у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно до частини п'ятої статті 31 та статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" діє пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі всіх суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для вирішення питань, пов'язаних із забезпеченням єдності судової практики у справах цивільної і кримінальної юрисдикцій та інших питань, віднесених до його повноважень Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, до повноважень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відноситься, зокрема, узагальнення практики застосування матеріального і процесуального закону з метою забезпечення однакового застосування норм права під час розгляду справ цивільної та кримінальної юрисдикцій.

В даному випадку позовна заява подана в межах господарської юрисдикції, а тому застосування постанов Пленуму Вищого спеціалізованого суду України є безпідставним.

Так, статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Відтак, оскільки предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки, дана вимога підлягає вартісній оцінці, а тому позовна вимога носить майновий характер.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, що за подання до господарського суду даної позовної заяви майнового характеру має бути сплачений судовий збір у розмірі 73.080,00 грн.

Натомість, позивач, в якості доказу сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, додав до позову платіжне доручення № 2475 від 21.08.2015 року, відповідно до якого позивач сплатив 1 218,00 грн.

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Таким чином, беручи до уваги, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не було подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року у справі № 911/3805/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 року у справі № 911/3805/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 911/3805/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко