ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 911/4168/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд», Київська область, м. Біла Церква

до Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни, Київська область, м. Біла Церква

про стягнення 307157,86 грн.

секретар судового засідання Шніт О.М.

за участю представників:

від позивача: Примаченко А.В. (довіреність б/н від 16 жовтня 2015 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни (далі - відповідач) про стягнення 307157,86 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме, стягнення з Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни 274282,29 грн. інфляційних втрат та 32875,57 грн. 3% річних обґрунтовані невиконанням відповідачем господарських зобов'язань у вигляді сплати за поставлений товар згідно видаткових накладних від 31 травня 2007 року за №00248 на суму 17284,55 грн., від 31 травня 2007 року за №00266 на суму 38886,19 грн., від 1 серпня 2007 року за №00568 на суму 2004,35 грн., від 1 серпня 2007 року за №00569 на суму 1203,30 грн., від 1 серпня 2007 року за №00428 на суму 16221,02 грн., від 1 серпня 2007 року за №00424 на суму 3732,62 грн., від 1 серпня 2007 року за №00577 на суму 103,32 грн., від 1 серпня 2007 року за №00598 на суму 3960,48 грн., від 1 серпня 2007 року за №00599 на суму 923,78 грн., від 1 серпня 2007 року за №00600 на суму 11419,99 грн., від 1 серпня 2007 року за №00601 на суму 92163,43 грн., від 3 вересня 2007 року за №00629 на суму 2301,04 грн., від 28 вересня 2007 року за №00710 на суму 1859,40 грн., від 31 жовтня 2007 року за №00772 на суму 209,99 грн., від 1 листопада 2007 року за №00693 на суму 37595,40 грн., від 1 листопада 2007 року за №00773 на суму 749,16 грн., від 1 листопада 2007 року за № 00771 на суму 11863,34 грн., від 1 листопада 2007 року за №00775 на суму 4221,18 грн., від 1 листопада 2007 року за №00699 на суму 36151,08 грн., від 1 листопада 2007 року за №00780 на суму 4910,34 грн., від 27 листопада 2007 року за №00784 на суму 23163,83 грн., від 8 січня 2008 року за №00006 на суму 33,07 грн., від 8 січня 2008 року за №00008 на суму 756,00 грн., від 8 січня 2008 року за №00009 на суму 357,00 грн., від 8 січня 2008 року за №00010 на суму 1096,62 грн., від 8 січня 2008 року за №00011 на суму 9898,57 грн., від 8 січня 2008 року за №00013 на суму 6003,41 грн., від 8 січня 2008 року за №00014 на суму 841,51 грн., від 4 лютого 2008 року за №00003 на суму 904,09 грн., від 4 лютого 2008 року за №00005 на суму 12041,33 грн., від 4 лютого 2008 року за №00007 на суму 2371,78 грн., від 4 лютого 2008 року за №00016 на суму 505,70 грн., від 4 лютого 2008 року за №00017 на суму 3373,61 грн., від 4 лютого 2008 року за №00018 на суму 43,85 грн., від 11 квітня 2008 року за №0164 на суму 3295,14 грн., від 30 липня 2008 року за №0313 на суму 990,00 грн., від 4 серпня 2008 року за №0324 на суму 733,00 грн., від 1 жовтня 2008 року за №0426 на суму 660,00 грн., від 2 жовтня 2008 року за №0428 на суму 3500,00 грн. від 2 жовтня 2008 року за №0429 на суму 838,55 грн. та від 21 листопада 2008 року №0493 на суму 5779,85 грн. Зазначена заборгованість встановлена рішенням господарського суду Київської області від 4 березня 2014 року у справі №911/4651/13, яке набрало законної сили 18 березня 2014 року.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 14 вересня 2015 року та призначено справу до розгляду на 20 жовтня 2015 року.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 14 вересня 2015 року, у судове засідання не з'явився, витребуваних документів не подав, хоча був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 ГПК України розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

20 жовтня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 4 березня 2014 року у справі №911/4651/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» до Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» 364950,87 грн. заборгованості, а також 7300,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Однак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач не виконав рішення господарського суду Київської області від 4 березня 2014 року у справі №911/4651/13.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У пункті 9 оглядового листа від 29 квітня 2013 року за №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Вищий господарський суд України зазначив наступне: «Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Оскільки, має місце невиконання відповідачем грошових зобов'язань, встановлене рішенням господарського суду, позивач з посиланням на приписи статті 625 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стягнення 3% річних та збитків від інфляції є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, що може реалізуватись шляхом подання окремого позову, не пов'язаного з позовом про стягнення боргу.

Також, суд зазначає, що після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобов'язання боржника не припинилось, оскільки, кредитор грошові кошти реально не отримав. Відтак, передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати вартості поставленого газу своєчасно не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування позивачем на суму основного боргу 3% річних у розмірі 32875,57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 274282,29 грн.

Як вже зазначалось, розмір 3% річних, нарахованих позивачем на суму основного боргу у розмірі 364950,87 грн. за період з 31 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року, складає 32875,57 грн.

Зазначений розмір 3% річних є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Розмір інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму основного боргу у розмірі 364950,87 грн. за період з 31 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року, складає 274282,29 грн.

Проте, згідно з арифметичним розрахунком, зробленим судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 269333,74 грн. за період з 31 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Марченко Тамари Петрівни (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Фастівська, 24, кв. 42, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський міськбуд» (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Глиняна, 45-а, код 14352286) - 32875 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят п'ять) грн. 57 коп. 3% річних, 269333 (двісті шістдесят дев'ять тисяч триста тридцять три) грн. 74 коп. інфляційних втрат та 4533 (чотири тисячі п'ятсот тридцять три) грн. 76 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 26 жовтня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць