ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.10.2015 Справа № 908/4334/15

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання (помічнику судді) Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк

про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1264894,14 грн., розірвання договору фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02.10.2013р. та витребування майна.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю.

від відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ

Заявлено позов, Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1264894,14 грн., розірвання договору фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02.10.2013р. та витребування майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору №UA126L-13-04 від 02.10.2013р. відповідач взяв на себе зобовязання щодо сплати лізингових платежів за предмет лізингу, однак у встановлений строк їх не виконав, у результаті чого за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 1019920,57грн., що стало підставою для нарахування пені в сумі 231537,33грн., та 3% річних в сумі 13436,24грн. у звязку із чим позивач просить суд розірвати даний договір та витребувати у відповідача ОСОБА_3.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання про зупинення провадження по справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк щодо стягнення пені в сумі 231537,33грн. та 3% річних у розмірі 13436,24грн. та відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач просить суд відмовити позивачу в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк щодо розірвання договору фінансового лізингу №№UA126L-13-04 від 02.10.2013р. та витребування у ТОВ «Група компаній «Юмекс Інвест» Екскаватора-навантажувач Caterpillar 432F, серійний номер CAT0432FHLNR00680; відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк щодо стягнення пені в сумі 231537,33грн. та 3% річних у розмірі 13436,24грн.; прийняти рішення про стягнення суми заборгованості у розмірі 1264894,14грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ, у розстрочку поетапно згідно наступного графіку: 254980,14 грн. до 30.09.2015р. (включно), 254980,14грн.- до 31.10.2015р., 254980,14грн. до 30.11.2015р., 254980,14грн.- до 31.10.2015р.

За клопотанням представників сторін справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. №802), статті 3 Декларації прав національностей України ( від 1 листопада 1991р. №1771) та усним клопотанням представників сторін, справа розглядалась російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін господарський суд встановив:

02 жовтня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № UA126L-13-04 (далі - Договір).

Пунктом 1.1 договору визначені загальні умови договорів фінансового лізингу UA126L-13 від 16 квітня 2013 року є невід'ємною частиною Договору. За умовами Договору Лізингодавець зобовязується придбати у Продавця у власність Предмет Лізингу, зазначений у Додатку №1 до Договору, і надати його Лізингоодержувачув тимчасове володіння й користування для підприємницьких цілей, за плату, на строк і на інших умовах, зазначених у цьому Договорі й Загальних Умовах, з переходом права власності на Предмет Лізингу до Лізингоодержувача за умови дотримання відповідних вимог, встановлених Загальними Умовами. (п.2.1. Договору).

В період з дня цього договору до моменту передачі Предмета Лізингу вартість предмета лізингу становить гривневий еквівалент 92000,00 доларів США, що за максимальним курсом продажу долара США на Міжбанківській валютній біржі на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення цього Договору складала 754308,00 грн., в тому числі ПДВ 125718,00грн. (п.3.2.Договру).

Загальна сума Лізингових Платежів за договором складається з: а) відшкодування вартості Предмета Лізингу (основного боргу Лізингоодержувача); б) процентів, збільшених відповідно до пункту 4.4 цього Договору.

Умовами п.4.5 договору сторони передбачили порядок здійснення розрахунків. А саме: Лізингоодержувач сплачує Лізингові платежі в розмірі, передбаченому Додатком №3 до цього Договору, збільшеному відповідно до п.4.4 цього Договору, не пізніше ОСОБА_4 Сплати Лізингових Платежів. За 5 Банківських днів до ОСОБА_4 Сплати у відповідному Періоді Нарахування (не включаючи ОСОБА_4 Сплати) Лізингодавець надає Лізингоодержувачеві рахунок фактуру на вказану в цьому Договорі електрону адресу

Строк лізингу становить 25 місяців. (п.6.1 Договору).

Відповідно до п.8.7 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.

Відповідно до умов п.п.3.1.3 загальних умов договору фінансового лізингу Лізингодавець має право вимагати розірвання Договору Лізингу та повернення Предмета Лізингу у передбачених законом, Договором Лізингу та цими Загальними Умовами випадках.

За приписами п.п.3.4.3 Загальних умов договору фінансового лізингу Лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі дострокового розірвання або припинення Договору Лізингу та в інших випадках дострокового повернення Предмета Лізингу повернути Предмет Лізингу в стані, в якому його було одержано у володіння та користування відповідно до Договору Лізингу та Загальних Умов, з урахуванням нормального зносу, якщо інше не обумовлено Договором Лізингу .(п.3.4.7. Загальних умов).

Пунктом 14 Загальних умов договору фінансового лізингу визначений порядок розрахунків між сторонами.

Згідно п.14.10. Загальних умов договору фінансового лізингу у випадку прострочення Сплати будь-якого Платежу Лізингоодержувача, Лізингоодержувач буде зобов'язаний сплатити Лізингодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з дати Сплати, Лізингоодержувачем простроченої суми у повному обсязі. Така пеня нараховується на фактичну суму заборгованості за кожний окремий період нарахування, збільшеної на суму добутку такої суми заборгованості за кожний окремий Період нарахування, збільшеної на суму добутку такої суми заборгованості за кожний окремий Період нарахування на коефіцієнт.

Зазначена пеня нараховується тільки при наявності факту пред'явлення Лізингодавцем Лізингоодержувачеві письмові вимоги про виплату такої пені. Лізингоодержувач зобов'язаний здійснити Сплату пені, передбаченої цим пунктом, протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту одержання такої вимоги Лізингодавця. Збитки, завдані Лізингоодержувачем Лізингодавцеві у зв'язку з простроченням Сплати Платежів Лізингоодержувача, відшкодовуються Лізингоодержувачем у сумі понад зазначену пеню.

Згідно приписів п.п.20.1, 20.2 Загальних умов договору фінансового лізингу Сторона, що не виконала або неналежним чином виконала зобов'язання, взяті на себе відповідно до будь-якого договору, несе відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, що виникли при конкретних умовах у конкретний період часу, які жодна із сторін не могла ні передбачати, ні запобігти. Сторони, щодо якої трапилась неможливість виконати прийняті на себе зобов'язання внаслідок виникнення форс-мажорних обставин, забов'язана протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту настання форс-мажорних обставин письмово повідомити іншу сторону про їх настання, очікуваний термін дії і припинення таких обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї з Сторін про настання форс-мажорних обставин позбавляє іншу Сторону, що посилається на них, права посилатися на них з метою звільнення від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань за відповідним Договором.

Специфікацією (додаток №1 до Договору) визначений предмет лізингу ОСОБА_3 Caterpillar, модель 432F та його характеристики.

Додатком № 2 до Договору визначена сума авансового лізингового платежу 27600,00долл. США (226292,40грн.) та комісійної винагороди - 644,00долл. США (5280,16 грн.).

Графік лізингових платежів міститься в додатку № 3 до Договору.

Додатковими угодами № 1 від 17.10.2013р., № 2 від 27.02.2014р., №3 від 30.06.2014р. сторони домовились про встановлення нового Загального графіку платежів до Договору фінансового лізингу.

Відповідно до ОСОБА_2 прийому-передачі обладнання №197 від 17 жовтня 2013 року Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв екскаватор- навантажувач Caterpillar 432F, серійний номер САТО432FHLNR00680.

Листом №191/07 від 17.07.2015р. Позивач направив Відповідачу вимогу про сплату пені, за допомогою служби кур'єрської доставки, яка здійснює пересилання до зони АТО, підтвердженням чого в матеріалах справи є копія накладної. Але вказана накладна не містить жодного підпису про отримання її Відповідачем. Отже підтвердження отримання відповідачем вказаної вимоги у суду не має. У судовому засіданні представник відповідача не надав суду підтвердження вручення вимоги відповідачу.

Посилаючись на несплату Відповідачем лізингових платежів за Договором в повному обсязі, а також невиконання умов щодо повернення предмету лізингу, Позивач просить стягнути суму заборгованості за лізинговими платежами в сумі 1019920,57 грн., пені в сумі 231537,33 грн., 3% річних в сумі 13436,24 грн., суму сплаченого судового збору 27733,89грн. та витребувати у Відповідача екскаватора-навантажувача Caterpillar 432F, серійний номер САТ0432FНLNR00680 та передати його Позивачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Спір, що виник між сторонами, стосується виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором фінансового лізингу № UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками щодо сплати лізингових платежів.

Згідно вимог передбачених ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до приписів ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до вимог статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статі 292 ГК України передбачено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем у виключне користування другій стороні лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до приписів частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форм досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнута згода.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначено у Законі України Про фінансовий лізинг.

Приписами частини 2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до вимог передбачених ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 3 частини 2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, що саме і було закріплено сторонами в розділі №4 Договором фінансового лізингу № UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками.

Таким чином, встановивши факт невиконання відповідачем зобовязання по своєчасному і в повному обсязі по сплаті лізингових платежів, господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості по лізинговим платежам.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобовязання за Договором фінансового лізингу № UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками належним чином не виконав у звязку з чим за останнім утворилася заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 1019920,57 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Щодо стягнення пені в сумі 231537,33 грн. за прострочення оплати за лізингові платежі на підставі умов п.14.10 Загальних умов Договору фінансового лізингу № UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками суд зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки, що узгоджується із ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення закріплені і в ст.ст.216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Приписами п.5.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із зазначеною статтею ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто вони не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, і у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій; - можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов'язань передбачено абзацом другим частини другої статті 231 ГК України; - для учасників господарських відносин законодавством не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи укладення договору, встановленим статтею 627 ЦК України, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Листом №191/07 від 17.07.2015р. Позивач направив Відповідачу вимогу про сплату пені, за допомогою служби кур'єрської доставки, яка здійснює пересилання до зони АТО, підтвердженням чого в матеріалах справи є копія накладної. Але вказана накладна не містить жодного підпису про отримання її Відповідачем. Отже підтвердження отримання відповідачем вказаної вимоги у суду не має, але це не позбавляло відповідача виконувати зобовязання належним чином згідно домовленостей між сторонами з огляду на вимоги ЦК України та ГК України.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов висновку, що вона складає 231537,33 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 13436,24грн. за період прострочення сплати орендного платежу суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань в сумі 13436,24 грн. є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про розірвання Договору фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками суд зазначає наступне.

За змістом ст.610 ЦК України невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

При цьому, згідно вимог передбачених ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Приписами п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що з урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002) приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Частино 2 ст.651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до вимог частини першої ст.284 ГК України та , частини 2 статті 7, Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу

та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Листом від 17.07.2015р. вих. №188/07 позивач повідомив відповідача про наслідки неналежного виконання умов Договору фінансового лізингу № UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками, а саме про те, що договір буде розірвано, а предмет лізингу необхідно повернути.

Вимогами пунктів 3, 4, 7 ст.10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право 3) відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; 4) вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; 7) вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Факт порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати лізингових платежів підтверджується матеріалами даної справи. При цьому дані порушення за висновком суду є системними, оскільки відповідач, не виконуючи належним чином зобовязання, в свою чергу прострочив сплату лізингових платежів більш ніж на одинадцять місяців та мав змогу дійти порозуміння з позивачем щодо здійснення платежів з урахуванням обставин, які трапились в державі, бойові дії.

Виходячи з положень ст.173 ГК України та статей 11, 509 ЦК України, припинення зобовязання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема для подальшого перебування у відповідача майна, отриманого за Договору фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02 жовтня 2013р. з Додатками.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви, крім того він мав час дійти згоди та домовитись з позивачем про врегулювання спірних питань та здійснити перерахування коштів, для здійснення хоч би часткових платежів щодо погашення боргу.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, за змістом ст.84 Господарського процесуального кодексу України у рішенні за результатами розгляду позову про зобовязання виконати певну дію (в даному випадку звільнити обєкт оренди) суд має вказати строк вчинення відповідної дії.

Враховуючи, що такий строк умовами договору не визначений, суд дійшов висновку про необхідність встановлення строку вчинення відповідних дій протягом 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Враховуючи викладене, зясувавши всі обставини та дослідивши всі надані докази суд дійшов до обґрунтованого висновку в задоволенні позовних вимог в частині розірвання Договору фінансового лізингу № UA126L-13-02 від 02 жовтня 2013р. з Додатками. та повернення майна.

Отже, суд вважає позовні вимоги належним чином доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання про зупинення провадження по справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк щодо стягнення пені в сумі 231 537,33грн. та 3% річних у розмірі 13 436,24грн.

Відзив на позовну заяву та клопотання відповідача про зупинення провадження по справі залишаються без задоволення з огляду на вищезазначене у мотивувальній частині рішення та в наступних поясненнях.

Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 та 2 ст.67 ГК України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Вимогами статті 144 ГК України визначено, що підстави виникнення майнових прав та обов'язків суб'єкта господарювання можуть виникати: з угод, передбачених законом.

Частиною 1 ст.175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Вимогами частини 1 ст.230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Вимогами частин 1 та 2 ст.806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом, отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а не положення кредитних договорів та договорів позики, що унеможливлює застосувати до спірних правовідносин вимоги передбачені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім того, правова позиція у подібних, спірних правовідносинах, оскільки до лізингових правовідносин застосовуються загальні вимоги що й до договору оренди, висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2015р. по справі №922/4505/14, у якій визначено, що дію розпорядження, яким визначено населені пункти, на території яких здійснювалася антитерористична операція, зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 1079-р, а отже, відсутні підстави не нараховувати орендну плату, а тому з огляду на зазначене рішення суду не може впливати на ті правовідносини, що тривали під час зупинення розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 1079-р.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.124, 129 Конституції України, пунктів 3.1., 5.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», ст.ст. 1, 6, 7, 10, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.ст. 1, 6, 9, 11-16, 202, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 598, 599, 610-612, 625- 627, 629, 632, 638, 651, 759, 763, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 42, 67, 144, 173, 174, 175, 193, 216-218, 230, 292 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 17, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «ЮМЕКС ІНВЕСТ», м.Донецьк про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1264894,14 грн., розірвання договору фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02.10.2013р. та витребування майна., задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній Юмекс інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Богдана Хмельницького, 44, оф. 38 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ) заборгованість за лізинговими платежами в сумі 1019920,57грн., пеню в сумі 231537,33грн., та 3% річних в сумі 13436,24грн.

Розірвати договір фінансового лізингу №UA126L-13-04 від 02.10.2013р.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Юмекс інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Богдана Хмельницького, 44, оф. 38 ) та зобовязати передати Товариству з обмеженою відповідальністю " Катерпіллар Файненшл Україна" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ) предмет лізингу, а саме екскаватора-навантажувача Caterpillar 432F, серійний номер CAT0432FHLNR00680 протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група коипаній Юмекс інвест" (83087, м. Донецьк, пр. Богдана Хмельницького, 44, оф. 38 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 27 733,89грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09.10.2015р.

Суддя С.В. Тоцький