УХВАЛА

20.10.2015Справа № 910/24662/15

За позовомУправління Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві
До Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві
Прозобов'язання вчинити дії
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Одинець Л.П., представник, довіреність від 29.04.2015 № 24/9-1443-Ан
Від відповідача 1: не з'явився
Від відповідача 2:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві звернулося до суду з позовною заявою про зобов'язання відповідачів до вчинення дій.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2015 № 910/24662/15, розгляд спору по суті було призначено на 20.10.2015.

29.09.2015 від позивача до суду надійшли документи на виконання вимог ухвали від 18.09.2015.

12.10.2015 Відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

У судовому засіданні, що відбулося 20.10.2015, з пояснень представника позивача і позовної заяви було з'ясовано, що Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві подало до господарського суду позовну заяву, в якій просить зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві визначитися щодо прийняття до виконання наказів Господарського суду міста Києва від 18.12.2012 у справі № 5011-49/14865-2012.

За твердженнями позивача, з моменту набрання рішенням у справі № 5011-49/14865-2012 законної сили та отримання наказів про його примусове виконання від 18.12.2012 Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві двічі зверталося до Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві та до органів Державної казначейської служби України, ініціюючи відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання рішення в указаній справі. Проте, обидва державних органів відмовляли у прийнятті до виконання наказів, посилаючись на компетенцію та повноваження одне одного.

Як вбачається з позовної заяви і приєднаних до неї документів, 03.12.2012 Господарським судом міста Києва винесено рішення у справі № 5011-49/14865-2012 про стягнення з Національного музею народної архітектури та побуту України заборгованості за надані охоронні послуги.

18.12.2012 судом були видані накази з примусового виконання зазначеного рішення.

11.07.2013 Відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 18.12.2012 на суму 1 609,50 грн. з посиланням на відповідну компетенцію органів Державного казначейства України.

30.09.2013 Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (наказу від 18.12.2012 на суму 4 562,73 грн.) також з посиланням на компетенцію органів Державного казначейства України щодо стягнення коштів з бюджетних установ.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 04.02.2014 накази Господарського суду міста Києва від 18.12.2012 було повернуто позивачу з мотивів необхідності пред'явлення їх до виконання до територіальних органів Державної виконавчої служби України.

27.02.2014 Відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказів від 18.12.2012 з мотивів, що є аналогічні до мотивації постанов від 11.07.2013 та 30.09.2013 та вказівкою на необхідність звернення до органів Державного казначейства України.

Разом з тим, за наслідками повторного звернення позивача до останнього, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві листами від 13.06.2014 повернуло без виконання накази Господарського суду міста Києва від 18.12.2012.

Таким чином, позивач вважає, що між ним і відповідачами виник спір щодо порядку виконання рішення господарського суду, а тому подав зазначений вище позов.

Проаналізувавши описані обставини, суд дійшов висновку про доцільність припинення провадження у даній справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, де вказується, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Так, у ст. 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач, який вважає, що відповідачами порушені його права на отримання стягнутого за рішенням суду і виданим на його виконання наказом, не врахував того, що виконання рішення суду є невід'ємною стадією судового процесу.

У ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Також, позивачем не було врахованого спеціальний порядок, встановлений Господарським процесуальним кодексом України у разі порушення процедури виконання рішень господарського суду, який передбачає оскарження дій, бездіяльності чи постанов органів виконання судових рішень в межах провадження у справі, в якій вже винесена рішення, що не виконується внаслідок дій чи бездіяльності вказаних органів (ст. 121-2).

Згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на непідвідомчість господарському суду заявленого спору та наявність спеціальної процедури виконання судового рішення та оскарження випадків неправомірних дій, що виникають в ході виконання рішення, провадження у справі № 910/24662/15 підлягає припиненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

У п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено можливість повернення сплаченої суми судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи наведені положення законодавства, сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню.

Керуючись п. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі.

2. Повернути Управлінню Державної служби охорони при ГУ МВС України у м. Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, 9, ідентифікаційний код 08596920) з Державного бюджету України 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору відповідно до платіжного доручення № 36 від 02.03.2015.

Суддя О.В. Мандриченко