ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року Справа № 915/1530/15
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Долгової А.О.
представника прокуратури: Татаревича В.І.. посв. від 21.09.2015,
представника позивача-1: Саламатіна О.В. дов. від 16.05.2015,
представника позивача-2: Плесканя В.В. дов. від 06.01.2015,
представника відповідача: Казначеєва О.П. дов. від 29.12.2014,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України (21007, м. Вінниця, вул. Червоноармійська 105) в інтересах Держави в особі:
1. Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.Повітрофлотський, 6),
2. Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) (21007, м. Вінниця, вул. Червоноармійська 105),
до відповідача: Державного Південного виробничо-технічного підприємства
(54028, м.Миколаїв, вул.Кірова, буд.240-А),
про: стягнення 21624,41 грн., -
в с т а н о в и в:

Військовий прокурор Вінницького гарнізону Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) звернувся з позовом до Державного Південного виробничо-технічного підприємства про стягнення пені в сумі 21624,41 грн. за прострочення надання послуг по Договору про закупівлю послуг за державні кошти №192/14 від 23.09.2014.
В обґрунтування своїх вимог прокуратура та позивачі зазначають, що в порушення приписів чинного законодавства та умов Договору про закупівлю послуг за державні кошти №192/14 від 23.09.2014, відповідач, передбачені договором послуги надав з простроченням у 26 днів, у зв`язку з чим нараховані штрафні санкції у вигляді пені.
Відповідач у відзиві (а.с.64, 65) позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування своїх заперечень посилається на наступне:
- послуги надані підприємством до закінчення терміну дії договору, тобто у його межах.
- за умовами п.5.1 Договору №192/14 від 23.09.2014, термін надання послуг не пізніше 01.12.2014. Акт приймання наданих послуг підписаний 27.12.2014, тобто період прострочення склав 25 днів, а не 26 днів, як зазначено у позові.
- фактична вартість наданих по договору послуг становить 607829,76 грн., тому розрахунок пені має здійснюватись саме з цієї суми, а не суми, яка визначена у п.3.1 договору та становить 831708,0 грн. У зв`язку з чим. відповідачем наданий суду контррозрахунок суми пені, згідно якого сума пені становить 15195,74 грн. (а.с.92)
- причиною прострочення надання послуг є те, що перевірка якості та фінансової складової послуги здійснюється головним військовим представництвом, командиром військової частини де розташовані устаткування та командиром військової частини - замовника, тому від дня фактичного виконання послуги до підписання всього комплекту документів у позивача проходить більше місяця. Правопорушення є незначним та таким, що не нанесло збитків іншим учасникам господарських правовідносин. Підприємство віднесено до державного сектору економіки і на даний час перебуває у скрутній фінансовій ситуації, у зв`язку з чим, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкції на 70 відсотків.
Під час розгляду справи, представники прокуратури та сторін підтримали свої позиції.
У судовому засіданні 20.10.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.
23.09.2014 року між позивачем Військовою частиною НОМЕР_1 та відповідачем Південним виробничо-технічним підприємством укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №192/14 з додатками (надалі Договір №192/14) (а.с.14-29), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався надати у 2014 році послуги зазначені у Специфікації послуг (Додаток 1), а замовник прийняти і оплатити надані послуги.
Пунктами 5.1, 5.9 Договору №192/14 встановлено строк надання послуг не пізніше 01.12.2014, пі7сля надання замовником виконавцю нарядів на ремонт та отримання від замовника повідомлення про готовність до виконання умов договору, передбачених у п.1.4 Договору, яким замовник визначає обсяг надання послуг. Зобов`язання виконавця щодо надання послуг вважаються виконаними в повному обсязі після підписання і затвердження актів приймання наданих послуг за формою затвердженою Додатком №3 та акту прийому-передачі за всіма виданими нарядами на ремонт. Датою виконання зобов`язання виконавцем є остання дата затвердження замовником акту приймання наданих послуг (Додаток №3).
Відповідно до наданих позивачем актів приймання надання послуг №270, №271, №272, №273, №274, №275, №276, №277 датою їх підписання та затвердження є 27.12.2014 (а.с.36-50).
29.12.2015 позивачем було перераховано відповідачу за надані послуги 831708,0 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.51-54).
Відповідно до пункту 7.2 Договору №192/14, за порушення строку виконання зобов`язань, зазначеного у пункті 5.1 цього договору, з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
За порушення зобов`язань щодо строків надання послуг, позивачем, на підставі п.7.2 Договору №192/14 нарахована відповідачу пеня за 26 днів прострочення у сумі 21624,41 грн., за стягненням якої він звернувся до суду з позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно п.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).
Факт порушення відповідачем строків надання послуг по Договору №192/14 позивачем доведено.
В той же час, період прострочення визначено позивачем невірно, оскільки за умовами п.5.1 Договору №192/14 передбачений термін надання послуг не пізніше 01.12.2014, тобто період прострочення зобов`язання слід обраховувати з 02.12.2015 по 26.12.2014 (25 днів), приймаючи до уваги, що 27.12.2014 зобов`язання було виконано відповідачем.
Крім того, відповідно до п.7.2 Договору №192/14 пеня та штраф за порушення зобов`язання розраховуються виходячи з вартості послуг, наданих з простроченням.
Як вбачається з наданого суду відповідачем Акту №36 від 03.08.2015 перевірки фактичних витрат виконання послуг Державним Південним виробничо-технічним підприємством, фактичні витрати за Договором №192/14 становлять 607829,76 грн. (а.с.69-71). Різниця у сумі 223878,24 грн. по Договору №192/14 повернута позивачу платіжним доручення №2 від 15.09.2015 (а.с.82).
Таким чином, фактична вартість послуг, строк надання яких відповідачем порушено на 25 днів складає 607829,76 грн., а не 831708,0 грн., як вказав позивач.
Отже, сума пені має становити 15195,75 грн. (607829,76 х 0,1% х 25 дн./ 365 дн.).

Заперечення прокуратури та позивачів з цього приводу судом відхиляються, оскільки зауважень щодо виконання робіт у обсягах менших, ніж передбачено Специфікацією до Договору №192/14, військовою частиною НОМЕР_1 не заявлялось; повернуті відповідачем грошові кошти також були прийняті військовою частиною без заперечень. Тобто, позивач-2 погодився з тим, що передбачені Договором №192/14 послуги були надані відповідачем у повному обсязі, а їх вартість становила 607829,76 грн.
За вказаних обставин, в задоволенні позову, в частині стягнення 6428,66 грн. (21624,41 - 15195,75) пені, слід відмовити.
06.10.2015 відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру пені на 70%.
В обґрунтування заяви відповідач посилається на наступне:
- Державне південне виробничо-технічне підприємство за організаційно-правовою формою є державним підприємством сфери військово-промислового комплексу, яке виконує роботи на замовлення Міністерства оборони України. Все майно підприємства знаходиться у державній власності;, тому звернення на нього стягнення в погашення боргу не можливо.
- збитки підприємства за І півріччя 2015 року склали 1102000,0 грн., що підтверджується звітом про фінансові результати (а.с.68);
- заборгованість підприємства по заробітній платі становить 898400,0 грн., що підтверджується звітом з праці за січень-серпень 2015 року (а.с.67);
- грошові кошти на рахунках відповідача відсутні, що підтверджується довідками банків (а.с.104,105);
- у зв`язку із значним розміром заборгованості перед кредиторами по інших судових рішеннях, грошові кошти відповідача у банківських установах арештовані на підставі постанови Державної виконавчої служби від 10.09.2015 (а.с.106);
- період прострочення надання послуг є незначним та вник не з вини відповідача, а внаслідок того, що перевірка якості та фінансової складової послуги здійснюється головним військовим представництвом, командиром військової частини де розташовані устаткування та командиром військової частини - замовника, тому від дня фактичного виконання послуги до підписання всього комплекту документів у позивача проходить більше місяця
- заборгованість перед позивачем може бути покрита лише за рахунок державних асигнувань, які на погашення пені кошторисом не передбачені;
Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.
Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.
Оцінивши викладені у заяві відповідача обставини та дослідивши надані ним докази суд дійшов наступних висновків.
Фінансовий стан Державного Південного виробничо-технічного підприємства свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що за умови значимості останнього може призвести до негативних наслідків для Держави.
Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.
Період прострочення виконання зобов`язань з боку відповідача є не значним. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування об`єктивних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені на 50%, а саме до 7597,88 грн.
Виходячи з викладеного, позов підлягає задоволенню частково.
Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.
За наслідками розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було допущено порушення діючого законодавства та умов Договору №192/14, тому суд вважає за необхідне покласти на нього судовий збір у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821, п.3 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного Південного виробничо-технічного підприємства, 54028, м.Миколаїв, вул. Кірова, буд.240-А (відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України), АДРЕСА_1 (відомості про розрахункові рахунки відсутні, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 7597,88 грн. пені.
3. В частині стягнення 6428,66 грн. пені в позові відмовити.
4. Стягнути з Державного Південного виробничо-технічного підприємства, 54028, м.Миколаїв, вул.Кірова, буд.240-А (відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) в дохід Державного бюджету України (р/р 3002, одержувач УДКСУ у м.Миколаєві, банк одержувача ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, , код платежу 22030001) судовий збір у сумі 1827,0 грн.
5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом
Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.
Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.
Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України
та підписано суддею 26 жовтня 2015 року.

Суддя М.В. Мавродієва