ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"26" жовтня 2015 р. Справа № 911/3909/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія", Чернігівська обл., с. Шибиринівка

до Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод", м. Сквира

про стягнення 298 113,94 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №9 від 20.07.2015;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" (позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод" (відповідач) про стягнення 298 113,94 грн. за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції б/н від 25.03.2013, яка складається з: 210 814,74 грн. основного боргу, 4224,27 грн. % річних та 83074,93 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.09.2015 у справі №911/3909/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 12.10.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.10.2015 розгляд справи було відкладено на 26.10.2015 року, у звязку з неявкою представника відповідача та неподання відповідачем витребуваних документів.

В судове засідання 26.10.2015 року відповідач повторно не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 297, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена в п 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Представник позивача присутній у судовому засіданні 26.10.2015 року просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

26.10.2015 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні повноважного представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

25 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "Чернігівський молокозавод" (Покупець) укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини), відповідно до умов якого, Продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити такий товар.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що строк даного Договору діє до 31.12.2014 року.

На виконання умов договору в період з 16.07.2014 року по 30.09.2014 року позивачем здійснювались поставки товару, що підтверджується копіями підписаних та скріплених печатками сторін товарно-транспортних накладних.

Як стверджує позивач, відповідач свої обовязки в частині своєчасної та повної оплати товару виконав неналежним чином, у звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 210 814,74 грн., що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звірки взаємних розрахунків.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 08.01.2015 року було направлено лист-вимогу про погашення заборгованості у термін до 20.01.2015 року.

Даний Лист - вимогу відповідачем було отримано 12.01.2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням поштового відділення про вручення, копія якого наявна у матеріалах справи.

Втім, як стверджує позивач, станом на день подання позову, відповідачем заборгованість погашено не було, у звязку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати та відзиву на позов відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 210 814,74 грн. боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 4224,27 грн. 3% річних та 83 074, 93 грн. інфляційних, нарахованих за період з 20.01.2015 року по 10.08.2015 року.

Згідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, враховуючи те, що кінцевий термін виконання відповідачем його зобовязань щодо оплати товару у Договорі не визначений, оплата, на думку позивача, має здійснюватися в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 530 ЦК України.

З огляду на вказані обставини нарахування 3% річних та інфляційних позивачем було здійснене за період з 20.01.2015 року (момент виконання грошового зобовязання, що вказаний у претензії) по 10.08.2015 року (момент звернення з позовом до суду).

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що між сторонами склались відносини поставки товарів. Перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору поставки, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних мало здійснюватись позивачем з дати поставки товару.

Втім, суд має право перевірити правильність нарахування 3% річних та інфляційних в межах періоду, заявленого позивачем та позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судом було здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних в межах періоду, заявленого позивачем та встановлено, що розрахунок є арифметично невірним, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 4224,27 грн. 3% річних та 83 074, 93 грн. інфляційних підлягають частковому задоволенню у розмірі 3543, 63 грн. 3% річних та 74 547,18 грн. інфляційних.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 210 814,74 грн. основного боргу, 3543, 63 грн. 3% річних та 74 547,18 грн. інфляційних. В іншій частині позову відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Чернігівський молокозавод" (09000, Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира, вул. Р. Люксембург, 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська індустріальна молочна компанія" (15006, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Шибиринівка, вул. Садова, 6, ) 210 814 (двісті десять тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 74 коп. боргу, 3543 (три тисячі пятсот сорок три) грн. 63 коп. 3% річних, 74 547 (сімдесят чотири тисячі пятсот сорок сім) грн. 18 інфляційних та 5778 (пять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 11 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 03.11.2015р.

Суддя О.В. Щоткін