ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 916/3725/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 28.01.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3725/15:

За позовом: Приватного підприємства "АГРОАЛЬЯНС-2007";

До відповідача: Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу "Україна";

про стягнення 61709,44 грн., -

у с т а н о в и в :

Приватне підприємство „Агроальянс - 2007 (далі Позивач) звернулось до сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу „Україна (далі Відповідач) із позовом про стягнення коштів посилаючись на наступне.

01.09.2014 р. між Сторонами у справі було укладено договір поставки № 104, за яким Позивач поставив Відповідачеві продукцію на суму 32 642,38 грн., зі строком оплати до 30.11.2014 р. згідно п. 4 Додатку № АА-00000579 від 13.11.2014 р. до Договору.

01.02.2015 р. між Сторонами у справі було укладено договір поставки № 32, за яким Позивач поставив Відповідачеві продукцію на суму 93 067.06 грн., зі строком оплати до 30.06.2015 р. згідно п. 4 Додатку № АА-00000575 від 24.06.2015 р. до Договору.

Таким чином Позивач своєчасно та повністю виконав свої зобовязання.

Як зазначає Позивач, Відповідач дотепер не розрахувався за отриманий товар чим порушив приписи ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Станом на 12.08.2015 р. з Відповідачем рахується борг в сумі 61 709,44 грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193 Господарського кодексу України, Позивач просить позов задовольнити та стягнути з Відповідача вказану суму.

Відповідач в засідання суду не зявився був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за наявною у справі адресою (поштові повідомлення у справі), відзив на позов не надав.

Таким чином, суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

В засіданні суду 20 жовтня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, приведені позивачем обставини справи цілком підтверджуються наданими доказами: вказаними договорами, додатками до них, видатковими накладними :

По договору № 104: № 650 від 17 листопада 2014 р. на суму 32 642,38 грн., № 574 від 24 червня 2015 р. на суму 3000 грн. По Договору № 32: № 347 від 30 квітня 2015 р. на суму 15 000 грн., № 464 від 20 травня 2015 р. на суму 23 437,48 грн., № 489 від 25 травня 2015 р. на суму 2227,50 грн., № 553 від 11 червня 2015 р. на суму 49402,08 грн.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Посилання Позивача на вищенаведені ним норми ЦК та ГК України суд вважає правильним, оскільки саме цими нормами ЦК та ГК України регулюються правовідносини по даному спору.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача є законними, обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства "АГРОАЛЬЯНС-2007" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу "Україна" (67432, Одеська область, Роздільнянський район, с. Кам'янка, вул. Леніна, буд. 32, ) на користь Приватного підприємства "АГРОАЛЬЯНС-2007" (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, ) суму основного боргу у розмірі 61709 (шістдесят одна тисяча сімсот дев'ять) грн. 44 коп. та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук