ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.10.15р. Справа № 904/8928/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (м. Київ)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-3" (с. Январське, Покровського району, Дніпропетровської області)

про стягнення суми пені за порушення строків виконання зобов'язання з поставки товару згідно біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф від 03.12.2013 у загальному розмірі 19 020 грн. 15 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - менеджер (довіреність № 372 від 14.09.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-3" (далі - відповідач) пеню за порушення строків поставки товару згідно біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф від 03.12.2013 у загальному розмірі 19 020 грн. 15 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за біржовим договором поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф від 03.12.2013 в частині повної та своєчасної поставки пшениці м'якої 3 класу у встановлений договором строк. Так, за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 02.10.2014 по 16.10.20-14 в сумі 19 020 грн. 15 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 29.10.2015.

У судове засідання 29.10.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 29.10.2015 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.10.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 53623, Дніпропетровська область, Покровський район, село Январське, вулиця Центральна, будинок 40-А, на вказану адресу і направлялась кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, конверт з ухвалою суду від 07.10.2015 було повернуто 20.10.2015 за зворотною адресою з довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 від 15.10.2015, в якій зазначено: "Згідно заяви одержувача СТОВ "Союз-3" вул. Комсомольська, 40Б, м. Дніпропетровськ, 49000".

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме: юридична адреса, на яку надсилалась кореспонденція суду, підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.10.2015; судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, яке містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи. При цьому, судом було враховано, що зазначена працівником Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" адреса зазначена також в спірному договорі, але додатковою угодою сторонами були внесені зміни в цій частині та було зазначена адресу відповідача, за якою він зареєстрований. Крім того, з вказаних документів вбачається, що відповідачем не біло отримано поштове відправлення з ухвалою суду як за адресою реєстрації, так і за адресою, зазначеною у спірному договорі.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 07.10.2015 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його юридичною адресою, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду від 07.10.2015 була надіслана на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та неотримана відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю юридичною адресою.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

У судовому засіданні 29.10.2015 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, представником позивача у судовому засіданні 29.10.2015 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 03.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (далі - покупець, позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-3" (далі - постачальник, відповідач) було укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф (далі - договір) (а.с.12-17), в порядку та на умовах якого постачальник передає покупцю у власність товар: пшениця м'яка 3 клас, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його. Кількість (тонн) товару: 1 572,000 (одна тисяча п'ятсот сімдесят два) (пункти 1.1. та 1.1.1. договору). Вказаний договір підписано брокером-покупцем та брокером-продавцем, а також зареєстровано Аграрною біржею 03.12.2013.

Однією з істотних умов договору є укладення сторонами нотаріально посвідченого договору застави зерна майбутнього врожаю або зерна, що перебуває у власності постачальника (усі витрати, що пов'язані із укладенням та нотаріальним посвідченням договору застави несе постачальник) (пункт 2.2. договору).

У пунктах 9.2. та 9.5. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його укладення та реєстрації на Аграрній біржі. Строк дії договору: з дати набуття чинності у відповідності до пункту 9.2. договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Так, у пункті 1.2. договору сторони погодили, що термін поставки: до 01 жовтня 2014 року включно.

Поставка вважається здійсненою в момент підписання акта (ів) передавання-приймання на всю кількість товару на базисі поставки відповідно до умов цього договору (пункт 1.3. договору).

Базис поставки: Франко-склад Привільнянське ХЗП, ТОВ, 52405, вул. Шосейна, буд. 1, с-ще Жданове, Солонянський район, Дніпропетровська обл., Франко-склад Агросвіт АПК, ТОВ (Орільський елеватор), 63543, вул. Індустріальна, буд. 12, смт. Орілька, Лозовський район, Харківська області (пункт 1.4. договору).

На виконання умов договору відповідачем було передано позивачу 1 572 тони пшениці на загальну суму 2 729 067 грн. 38 коп., що підтверджується наступними актами передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф від 03.12.2013:

- акт передавання-приймання зерна від 27.08.2014 щодо передачі 414,443 тонн пшениці на загальну суму 680 494 грн. 68 коп. (а.с.34);

- акт передавання-приймання зерна від 10.09.2014 щодо передачі 117,795 тонн пшениці на загальну суму 198 714 грн. 28 коп. (а.с.35);

- акт передавання-приймання зерна від 10.09.2014 щодо передачі 149,539 тонн пшениці на загальну суму 255 255 грн. 60 коп. (а.с.36);

- акт передавання-приймання зерна від 10.09.2014 щодо передачі 92,207 тонн пшениці на загальну суму 210 411 грн. 76 коп. (а.с.37);

- акт передавання-приймання зерна від 18.09.2014 щодо передачі 130,900 тонн пшениці на загальну суму 220 821 грн. 76 коп. (а.с.38);

- акт передавання-приймання зерна від 10.10.2014 щодо передачі 204,882 тонн пшениці на загальну суму 342 552 грн. 46 коп. (а.с.39);

- акт передавання-приймання зерна від 10.10.2014 щодо передачі 72,581 тонн пшениці на загальну суму 122 803 грн. 42 коп. (а.с.40);

- акт передавання-приймання зерна від 10.10.2014 щодо передачі 52,937 тонн пшениці на загальну суму 118 152 грн. 74 коп. (а.с.41);

- акт передавання-приймання зерна від 15.10.2014 щодо передачі 26,320 тонн пшениці на загальну суму 58 744 грн. 92 коп. (а.с.42);

- акт передавання-приймання зерна від 15.10.2014 щодо передачі 72,958 тонн пшениці на загальну суму 123 441 грн. 29 коп. (а.с.43);

- акт передавання-приймання зерна від 16.10.2014 щодо передачі 202,938 тонн пшениці на загальну суму 339 302 грн. 19 коп. (а.с.44);

- акт передавання-приймання зерна від 16.10.2014 щодо передачі 34,500 тонн пшениці на загальну суму 58 372 грн. 28 коп. (а.с.45).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, в день фактичної передачі кожної партії пшениці між позивачем та відповідачем підписувались додаткові договори до біржового договору, в яких сторони визначали, зокрема, найменування товару (клас), базис постачання, кількість в тоннах та загальну вартість (а.с.20-31).

Як вбачається з вищевказаних актів, частина обумовленого договором поставки товару поставлена позивачу із прострочкою, оскільки у пункті 1.2. сторони узгодили поставку у термін до 01.10.2014, а фактично, у повному обсязі товар було передано позивачу лише 16.10.2015.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо своєчасної поставки товару відповідач порушив.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, доказів своєчасної у повному обсязі поставки товару відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення з поставки товару, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року № 1242 Ф від 03.12.2013, положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 7.2. договору сторони погодили, що за порушення строків виконання постачальником зобов'язання з поставки товару з нього стягується:

- пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товар, розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. договору) за кожний день прострочення;

- за прострочення понад п'ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості недопоставленого обсягу товару розрахованого від ціни фіксингу, що діяла на Аграрній біржі та сертифікованих нею акредитованих товарних біржах на останній день поставки (підпункт 1.2. цього договору).

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання зобов'язання відповідачем з 02.10.2014 по 16.10.2014 (максимальний період 15 днів) в сумі 19 020 грн. 15 коп.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок, що доданий до позовної заяви, судом встановлено, що позивачем було невірно визначено періоди прострочення поставки товару за кожним зі спірних періодів, оскільки позивач не врахував, що день фактичної поставки (передачі, сплати) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, зокрема, пені (пункт 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд зазначає, що позивачем у відповідності до умов пункту 7.2. було вірно визначено та застосовано ціну фіксингу пшениці 3 класу, що діяла на Аграрній біржі, зокрема, 01.10.2014 у 2 400 грн. 00 коп. Вказане підтверджується долученою позивачем інформацією про хід торгів за 30.09.2014, а також витягом з результатами торгів на Аграрній біржі за період з 14 вересня по 14 жовтня 2014 року.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем зобовязання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, врахувавши строки поставки товару в спірний період, здійснивши власний розрахунок пені за вказаними періодами, судом встановлено наступне:

- за поставленою пшеницею загальним обсягом 330,40 тонн на суму 792 960 грн. 00 коп. (330,40 х 2400,00), граничний строк поставки - 01.10.2014, поставка відбулась 10.10.2014, а отже в період прострочення з 02.10.2014 по 09.10.2014 пеня складає 6 343 грн. 68 коп.;

- за поставленою пшеницею загальним обсягом 99,278 тонн на суму 238 267 грн. 20 коп. (99,278 х 2400,00), граничний строк поставки - 01.10.2014, поставка відбулась 15.10.2014, а отже в період прострочення з 02.10.2014 по 14.10.2014 пеня складає 3 097 грн. 47 коп.;

- за поставленою пшеницею загальним обсягом 237,438 тонн на суму 569 851 грн. 20 коп. (237,438 х 2400,00), граничний строк поставки - 01.10.2014, поставка відбулась 16.10.2014, а отже в період прострочення з 02.10.2014 по 15.10.2014 пеня складає 745 грн. 82 коп.

Отже, після здійсненого власного розрахунку, судом встановлено, що за загальний період прострочення з 02.10.2014 по 15.10.2014 виконання відповідачем зобов'язання щодо поставки товару пеня складає 17 419 грн. 07 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 17 419 грн. 07 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 12, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-3" (53623, Дніпропетровська область, Покровський район, село Январське, вулиця Центральна, будинок 40-А; ідентифікаційний код 30268889) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вулиця Б. Гринченка, будинок 1; ідентифікаційний код 38926880) - 17 419 грн. 07 коп. - пені, 1 115 грн. 47 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2