КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Справа№ 910/20755/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Курочкін О.О. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 10.09.2015р.

у справі № 910/20755/15 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 43 089, 36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 43 089,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.15р. у справі № 910/20755/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права, що позбавило позивача на захист.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час розгляду справи у місцевому суді було встановлено, що позивачем неправильно зазначено номер полісу обов»язкового страхування, а саме замість номеру полісу обов»язкового страхування № АІ/0536078 зазначено власний номер полісу № АС/6760265. Незважаючи на клопотання про відкладення розгляду справи, заявлене представником позивача для уточнення та зазначення правильного номеру, місцевий суд розглянув позов по суті спору та відмовив у задоволені позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористаамя своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

26.12.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір страхування наземного транспорту № 206-00301-14 відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1.

05.11.2014р. в м. Києві по вул. Симиренко - Гр.-Барського відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між автомобілем MITSUBISHI ЛАНЦЕР, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3, під керуванням власника автомобіля ОСОБА_3 та автомобілем марки «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується довідкою ВДАЇ Святошинського РУГУ МВС України м.Києва № 9459359 про дорожньо - транспортну пригоду.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п.п.13.1 Правил дорожнього руху України, який постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2014 у справі ун. № 759/19079/14-п пр. № 3/759/6143/14 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340, 00 грн. штрафу.

06.11.2014 страхувальник звернувся до Товариства з додатковою відпвоідальністю "Страхова компанія "Індіго" із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором страхування № 206-00301-14 від 26.12.2013 року.

Позивачем на підставі страхового акту № 17366/206 від 29.01.2015 року, рахунку № М_СчТО3239 від 26.12.2014 року, наряду - замовлення № НН000649 від 10.11.2014 року та Звіту № 1061/14 про оцінку вартості шкоди відшкодував страхувальнику 43 089,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1255 від 29.01.2015 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом ч.1 ст. 1191 ЦК України).

Винний у спричиненні ДТП водій ОСОБА_4 мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) АІ 0536078, виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова», у зв'язку із чим позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду м. Києва про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку по відмову у задоволенні позову на підставі того, що позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на поліс ОСЦПВВНТЗ № АС/6760265, а відповідно до інформації Моторного (транспортного) страхового бюро України за даним полісом застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 при керуванні транспортним засобом "Mitsubishi Lancer", державний номер НОМЕР_1, а не транспортного засобу, водія якого визнано винним у скоєнні ДТП - "Daewoo", державний номер НОМЕР_2.

Колегія не погоджується з вищевикладеним висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_4 цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» поліс № АІ 0536078, що підтверджується Довідкою ВДАІ Святошинського РУГУ МВС України м. Києва № 9459359.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2014 у справі ун. № 759/19079/14-п пр. № 3/759/6143/14 встановлено вину водія ОСОБА_4 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки «ДЕУ» державний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором № 206-00301-14 від 26.12.2013р. добровільного страхування наземного транспорт, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_4, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 206-00301-14 від 26.12.2013р. та заяви страхувальника щодо виплати страхового відшкодування перерахував визначену суму у розмірі 43 089, 36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1255 від 29.01.2015 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", а також ч.ч. 2, 3 ст. 22, та ч.2 ст.1192 ЦК України позивач має право на відшкодування фактично понесених ним витрат по виплаті страхового відшкодування, які є документально підтвердженими та обґрунтованими.

Право позивача на судовий захист в силу приписів ч.ч.1,3 ст.16 ЦК України прямо закріплено законом і в даному випадку у суду відсутні підстави для відмови у захисті цивільного права позивача.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування відповідачем шкоди в порядку регресу у розмірі 43 089, 36 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову в повній мірі не врахував норми матеріального права і, належним чином не встановив всі обставини справи, дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищевикладені обставини колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду не відповідає фактичним обставинам справи, що мають значення для справи та судом неправильно застосувано норми матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача згідно ст. 49 ГПК України, в зв'язку із задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.09.2015р. у справі № 910/20755/15 задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 10.09.2015р. у справі № 910/20755/15 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» ( , 02660, м.Київ, вул. М. Раскової, 11) на користь Товариства з додатковою відповідальності Страхова компанія «Індіго» (01011, м.Київ, вул. Немировича-Данченка, 1, адреса для листування 04070, м.Київ, вул. Набережно - Хрещатицька, причал № 4, п/р 115 в від. № 6 ЦФ ПАТ «Кредобанк» МФО 325365, ) страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 089 грн. 36 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827, 00 грн., витрати по сплаті за подання апеляційної скарги у розмірі 2009, 70 грн.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду м.Києва.

Матеріали справи № 910/20755/15 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх