КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/15012/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Усенко А.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015

у справі № 910/15012/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»

до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

про стягнення 8 848, 19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі, відповідач) про стягнення 8 848,19 грн., в тому числі 6 842,51 грн. суми стразового відшкодування, 21,35 грн. 3% річних, 1984,33 грн. втрат від інфляції.

Згідно заяви про зміну ціни позову (том 1, а.с. 108) у зв'язку з частковим виконання відповідачем зобов'язання в сумі 4 846,94 грн. позивач просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 1 995,57 грн., 3% річних в сумі 93,75 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2018,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/7422864.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 припинено провадження в частині стягнення боргу в сумі 4 846, 94 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» грошові кошти: страхове відшкодування - 1 995,57 грн., 3 % річних - 93,75 грн., інфляційні втрати - 2 918,54 грн. та судовий збір в сумі 1 827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що позивач в порушення умов Договору страхування (пункти 8.10. та 15.13.) виплатив страхувальнику страхове відшкодування, не здійснивши пропорційного зменшення страхової суми відповідно до сплаченої суми страхових платежів, що призвело до незаконного нарахування страхового відшкодування в розмірі 2 907,00 грн.

Як стверджує скаржник, позивач не надав підтвердження надання ОСОБА_3 письмової заяви про зарахування суми страхового відшкодування (її частини) в рахунок оплати несплачених частин страхової премії по договору.

Крім того, апелянт наголосив на тому, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є неправомірним, оскільки зобов'язання між позивачем та відповідачем не є договірними, а відтак, до них не можуть застосовуватись положення статті 625 Цивільного кодексу України.

Також, скаржник зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув з відповідача 2 918,54 грн. інфляційних втрат замість заявлених позивачем до стягнення інфляційних у розмірі 2 018,54 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» у справі №910/15012/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.10.2015.

08.10.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним. Водночас, позивач наголосив на тому, що господарським судом в резолютивній частині ухваленого рішення була допущена описка та стягнуто з відповідача замість 2 018,54 грн. - 2 918,54 грн. втрат від інфляції, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 змінити в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції в розмірі 2 918,54 грн.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 13.10.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 розгляд справи було відкладено на 27.10.2015.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 27.10.2015, знову не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме витяг з сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.01.2014 між позивачем (далі, Страховик) та ОСОБА_3 (далі, Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0045173/01НТ (далі, Договір добровільного страхування або Договір).

Об'єктом Договору добровільного страхування визначено транспортний засіб «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

26.02.2014 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням Страхувальника та автомобіля «ДАФ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, що знаходився під керуванням ОСОБА_5.

В результаті ДТП автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою про ДТП № 9354718 (том 1, а.с. 23).

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля «ДАФ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Святошинського районного суду міста Києва від 13.03.2014 (том 1, а.с. 24).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем на рахунок ремонтної організації виплачено страхове відшкодування в розмірі 5 346,94 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 3561 від 14.04.2014 (том 1, а.с. 29), а також зараховано в рахунок оплати страхової премії за Договором в сумі 2 907,00 грн., що підтверджується наказом № 51161/1/1 від 10.04.2014 (том 1, а.с. 27) та карткою рахунком 68.5.31 (том 1, а.с. 107). Загальний розмір страхового відшкодування становить 8 253, 94 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується Страховим актом № 51161/1 від 10.04.2014 (том 1, а.с. 25).

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ДАФ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7422864 застрахована відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2014 в порядку досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № 286/01-14 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу на суму 8 253,94 грн. (том 1, а.с. 67).

Водночас, як зазначено позивачем, у встановлений законодавством строк відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування за регресною вимогою, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 4 846, 94 грн. та задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 1 995,57 грн. з огляду на наступне.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 7 352,51 грн.

Полісом № АС/7422864 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 510 грн. (тобто два відсотки від суми страхового відшкодування).

Відповідно до статті 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як уже зазначалося вище, позивачем на рахунок ремонтної організації виплачено страхове відшкодування в розмірі 5 346,94 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 3561 від 14.04.2014 (том 1, а.с. 29), а також зараховано в рахунок оплати страхової премії за Договором в сумі 2 907,00 грн., що підтверджується наказом № 51161/1/1 від 10.04.2014 (том 1, а.с. 27) та карткою рахунком 68.5.31 (том 1, а.с. 107).

Загальний розмір страхового відшкодування становить 8 253,94 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується Страховим актом № 51161/1 від 10.04.2014 (том 1, а.с. 25).

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 8 253,94 грн. за вирахуванням франшизи право регресної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток - відповідача, на якого полісом АС/7422864 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ДАФ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, на час спірної ДТП.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач виплатив страхове відшкодування, не здійснивши пропорційне зменшення страхової суми до сплаченої суми страхових платежів, та не мав право здійснювати зарахування частини страхового відшкодування в рахунок оплати премії за Договором, у зв'язку з тим, що строк оплати вказаної премії не настав, а тому на думку відповідача вказана сума підлягає пропорційному зменшенню.

Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами апелянта з огляду на наступне.

Пунктом 8.9. Договору передбачено, що Страхувальник сплачує суму страхової премії протягом 6 місяців двома платежами 2 907 грн. до 31.01.2014 та 2 907 грн. до 31.07.2014, тобто Договором визначено граничний строк, до якого має бути здійснено платіж, та не встановлено жодних обмежень, щодо здійснення оплати виключно 31.01.2014 та 31.07.2014, тобто Страхувальник мав здійснити вказаний платіж в будь-який день до 31.07.2014 включно.

Окрім того, пунктом 8.10. Договору встановлено у разі оплати страхової премії по Договору декількома платежами відповідно до п. 8.9 Договору, Страховик несе відповідальність пропорційно сумі сплачених страхових платежів. З метою зміни (уникнення) пропорційності Страхувальник має право на власний розсуд, зокрема подати Страховику письмову заяву про зарахування суму страхового відшкодування (її частини) в рахунок несплачених частин страхової премії по Договору.

Згідно частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до пункту 12.2.5. Договору позивач має право відмовити потерпілій у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених Договором та чинним законодавством України.

Отже, аналізуючи умови Договору та положення чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що невиконання чи неналежне виконання потерпілою своїх зобов'язань за Договором є підставою для виникнення у позивача права, а не обов'язку не виконувати свої зобов'язання за Договором, зокрема, в частині відмови виплатити страхове відшкодування.

Чинне законодавство України не містить імперативні норми, які зобов'язують позивача відмовити в сплаті страхового відшкодування у випадку порушення умов Договору страхувальником.

Отже, розрахунок страхового відшкодування за Договором без застосування зменшення пропорційно сплаченим страховим платежам є виключно правом позивача. Як зазначив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, зарахування частини страхового відшкодування в рахунок несплачених страхових платежів за Договором було здійснене на підставі домовленості сторін (без письмової заяви Страхувальника), що і підтверджується карткою рахунку 68.5.31.

Таким чином, у даному випадку сума страхового відшкодування не підлягає пропорційному зменшенню, доводи скаржника з цього приводу є необґрунтованими, а позивач правомірно здійснив нарахування страхового відшкодування в розмірі 2 907,00 грн.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на пункт 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в якому вказано, що страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки, як встановлено, страховик про виплаті своєму страхувальнику суми страхового відшкодування не порушував умов договору страхування.

Як підтверджується матеріалами справи, 23.06.2015 після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено частину страхового відшкодування в сумі 4 846,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6542 від 23.06.2015 (том 1, а.с. 94).

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність спору в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 4 846,94 грн. та необхідність припинення провадження у справі у цій частині.

Враховуючи зазначене та з огляду на припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4 846,94 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 1 995,57 грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 93,75 грн. та 2 018,54 грн. втрат від інфляції.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Листі Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Отже, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, є арифметично вірним, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 93,75 грн. та 2 018,54 грн. втрат від інфляції такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції у пункті 2 резолютивної частини рішення була допущена описка та замість 2 018,54 грн. втрат від інфляції присуджено до стягнення з відповідача 2 918,54 грн. З огляду на це, рішення Господарського суду міста Києва у цій частині підлягає зміні, а стягненню з відповідача замість зазначених у рішенні суду 2 918,54 грн. підлягають 2 018,54 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог позивача у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат була допущена описка, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає зміні в частині визначення розміру інфляційних втрат, які підлягають до стягнення з відповідача. В іншій частині рішення суду є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 змінити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

« 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вулиця Електриків, будинок 29А; ідентифікаційний код: 20842474) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (04050, м. Київ, вулиця Білоруська, будинок 3; ідентифікаційний код: 20344871) грошові кошти: страхового відшкодування - 1 995 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 57 коп., 3 відсотки річних - 93 (дев'яносто три) грн. 75 коп., інфляційні втрати - 2 018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. 54 коп. та судовий збір в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім ) грн. 00 коп.».

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2015 у справі №910/15012/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15012/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко