РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/15870/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роммакс»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ»;

2) Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2»;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами

«Стокмастер»;

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Київщина-Інвест»

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Козієнка Олександра Володимировича;

2) Іванникової Наталії Петрівни;

3) Школьник Ольги Юхимівни

про визнання права власності та визнання договору іпотеки недійсним в частині.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача-2 - Глушкова Г.В. (представник за довіреністю);

від інших відповідачів та усіх третіх осіб - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває указаний позов у справі № 910/15870/15.

Після залучення до участі у справі в якості Відповідача-4 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Інвест», розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 24 ГПК України почався заново. Скориставшись наданим ст. 22 ГПК України правом, та враховуючи, що розгляд справи почався заново, Позивач 29.09.2015 подав другу та останню заяву «про уточнення позовних вимог», яка фактично є заявою про зміну предмету позову.

Судом встановлено, що дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, тому приймається судом (як остання з поданих Позивачем, а отже, подана замість попередніх).

Також суд згідно з наданим йому правом погоджується з об'єднанням у одному позові за ст. 58 ГПК України заявлених позовних вимог, як зв'язаних між собою підставою виникнення та поданими доказами. Отже, предметом спору є:

1) визнати за Позивачем права власності на:

- квартиру № 79, що знаходиться по вул. Димитрова (Ділова), будинок 26, загальною площею 161,10 кв. м., житловою площею 82,20 кв. м.;

- квартиру № 100, що знаходиться по вул. Димитрова (Ділова), будинок 26, загальною площею 124,50 кв. м., житловою площею 68,70 кв. м.;

- квартиру № 130, що знаходиться по вул. Димитрова (Ділова), будинок 26, загальною площею 126,80 кв. м., житловою площею 57,30 кв. м.

2) визнати недійсним Договір іпотеки від 22.11.2010, укладений між ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» та ТОВ «КУА «Стокмастер», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бердесом М. О., зареєстровано в реєстрі за № 3684, в частині передачі в іпотеку ТОВ «КУА «Стокмастер»:

- майнових прав на трьохкімнатну квартиру під №130 на 7 поверсі 3 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві;

- майнових прав на трьохкімнатну квартиру під № 100 на 22 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві;

- майнових прав на трьохкімнатну квартиру під № 79 на 18 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві.

Судові витрати Позивач просить суд покласти на Відповідачів пропорційно, оскільки всіх їх вважає винними у виникненні даного спору.

Позовні вимоги мотивовані протиправним, у порушення укладеного з Позивачем договору, вибуттям від Позивача майнових прав на вищевказані квартири, які потім у зв'язку з завершенням будівництва та знанням будинку у експлуатацію трансформувалися у квартири.

Відповідач-1 представників у судові засідання не направив та позов не визнав, оскільки вважав себе неналежним відповідачем - отримане ним за договором міни майно (майнові права спірні на квартири) було передано ним у процесі виведення його, як банку з ринку, до іншого банку - АБ «Укргазбанк». На запитання суду Позивач вказав, що не заявляє даний позов до АБ «Укргазбанк», натомість заявляє вимоги саме до Відповідача-1, ПАТ «АКБ «Київ», тому у суду підстави для заміни Відповідача-1 на - АБ «Укргазбанк» або для залучення іншого відповідача відсутні, зокрема через незаявлення до нього позовних вимог Позивачем у межах даного спору.

Відповідач-2 також не визнав заявлені до нього вимоги, оскільки, зокрема, не є власником спірних квартир, та оскільки не вбачав порушень з його боку, так як усі договори, на протиправність укладення яких посилається Позивач, укладав за мовчазною згодою Позивача який був з ними обізнаний, та до подання даного позову заперечень не висловлював.

Також Відповідач-2 клопотав про застосування позовної давності до вимог даного спору, а Позивачем було натомість подано клопотання про визнання причин пропуску позовної давності поважними.

Відповідач-3 представників у судові засідання не направив та також позов не визнав, оскільки вважав, що предмет спору «майнові права на квартири» зник у зв'язку з трансформацією цих праву у квартири (добудова об'єкта), що є підставою для припинення провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету спору. Судом дане клопотання розглянуто та відхилено, оскільки у зв'язку останньою заявою Позивача про зміну предмету позову саме квартири, у тому числі, і стали предметом даного позову.

Відповідач-4 представників у судові засідання також не направив та також позов не визнав, оскільки вважав, що між ним та Позивачем відсутній предмет спору, оскільки Відповідач-4 не є ані власником жодної зі спірних квартир, ані стороною оспорюваного договору. Судом дане клопотання розглянуто та відхилено, оскільки Позивачем заявляється позов у тому числі і до Відповідача-4, Позивач вважає, що його права були порушені у тому числі і даною особою, а отже суду слід надати оцінку доводам Позивача щодо порушення його прав і Відповідачем-4, тому підстави для припинення провадження у справі відсутні.

Треті особи у судове засідання представників не направили та пояснень по суті спору не подали.

Клопотання Позивача про відкладення розгляду справи призначеного на 21.10.2015 у зв'язку з хворобою одного представника судом розглянуто.

Суд зазначає, що Позивач, як учасник судового процесу не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника згідно з ч.ч. 1 - 5 ст. 28 ГПК України, наприклад з числа осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, оскільки про призначення судового засідання на 21.10.2015 Позивачу було відомо заздалегідь.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18).

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін у судове засідання 21.10.2015 обов'язковою не визнавалась, та Позивачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Крім того, Позивач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо.

З огляду на все вищенаведене суд відмовляє у задоволенні клопотання Позивача у зв'язку з його необґрунтованістю.

Представник Відповідача-2 також заперечував проти задоволення клопотання Позивача та наполягав на розгляді справи в даному судовому засіданні, вбачаючи у поданому клопотанні намагання затягнути розгляд справи.

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, тому суд перейшов у засіданні 21.10.2015 до розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.12.2010 було порушено провадження у справі №Б8/198-10/24 про банкрутство Позивача, потім було визнано Позивача банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.

18.04.2014 через канцелярію Господарського суду Київської області від товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стокмастер» (Відповідач-3) надійшла скарга на дії ліквідатора у справі № Б8/198-10/24 щодо зобов'язання ліквідатора виключити з ліквідаційної маси банкрута квартири. До даної скарги в якості додатків було надано нотаріально посвідчений Договір міни від 07.08.2009, укладений між ПАТ «АКБ «КИЇВ» (Відповідачем-1) та ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» (Відповідач-2) та нотаріально посвідчений Договір іпотеки від 22.11.2010 укладений між ПАТ «Київська пересувна механізована колона-2» (Відповідач-2) та ТОВ «Компанія з управління активами «Стокмастер» (Відповідач-3).

Предметом указаних договорів є, зокрема:

- майнові права на трьохкімнатну квартиру № 100 на 22 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 119,00 кв.м., які належать ПАТ «АКБ «КИЇВ» на підставі Договору купівлі-продажу майнових (речових) прав на квартири від 23.07.2007, укладеного між ТОВ «НВБК «Відродження» та АКБ «КИЇВ» та Акту приймання-передачі майнових (речових) прав на квартири від 30.07.2007;

- майнові права на трьохкімнатну квартиру № 130 на 7 поверсі 3 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 123,60 кв.м., які належать ПАТ «АКБ «КИЇВ» на підставі Договору купівлі-продажу майнових (речових) прав на квартири від 23.07.2007, укладеного між ТОВ «НВБК «Відродження» та АКБ «КИЇВ» та Акту приймання-передачі майнових (речових) прав на квартири від 30.07.2007;

- майнові права на трьохкімнатну квартиру № 79 на 18 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 153,90 кв.м., які належать ПАТ «АКБ «КИЇВ» на підставі Договору купівлі-продажу майнових (речових) прав на квартири від 15.01.2008, укладеного між ТОВ «НВБК «Відродження» та АКБ «КИЇВ» та Акту приймання-передачі майнових (речових) прав на квартири.

У подальшому, ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» передало дані майнові права ТОВ «Компанія з управління активами «Стокмастер» в іпотеку (Договір іпотеки від 22.11.2010), як свою власність, набуту на підставі договору міни.

Позивач зазначає, що у процесі інвентаризації та оцінки його майна арбітражним керуючим було виявлено, що 12.09.2003 між Печерською РДА, КП «Печерськ-Інвест» та ВАТ «АК «Укртранс» було укладено Договір № 315 участі в будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем на розі вулиць Димитрова та А. Барбюса у Печерському районі м. Києва, за яким ВАТ «АК «Укртранс» є генеральним інвестором та генпідрядником, забезпечує фінансування робіт з оформленням права власності на квартири та нежитлові приміщення після введення в експлуатацію.

07.06.2004 між ВАТ «АК «Укртранс» та Позивачем було укладено Договір № 1 про інвестування будівництва житла, за умовами якого Позивач, як інвестор, здійснює інвестування будівництва житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями та підземними гаражем на земельній ділянці, що розташована на розі вулиць Димитрова та А. Барбюса у Печерському районі м. Києва, а ВАТ «АК «Укртранс» зобов'язується здійснити капітальне будівництво будинку і надати Позивачу всі необхідні документи для оформлення у власність об'єкту інвестування, визначеного п. 1.2, за умови виконання Позивачем інвестиційних зобов'язань за даним договором в повному обсязі.

Об'єкт інвестування - майнові права на квартири загальною площею 1379 кв.м. (Додаткова угода № 4 від 19.11.2007 до Договору, Акт від 19.11.2007, Додаток № 1 (нова редакція від 19.11.2007 ), та зокрема, майнові права на трьохкімнатну квартиру № 130 на 7 поверсі 3 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 123,60 кв.м. Загальна вартість об'єкту інвестування 5074720 грн. (Додаткова угода № 4 від 19.11.2007 до Договору).

Інвестор зобов'язався внести суму інвестицій в термін до 07.07.2004, а ВАТ «АК «Укртранс» натомість зобов'язалося передати Позивачу, за умови виконання останнім своїх зобов'язань за п. 2.3 і п. 2.4 Договору, квартири на відповідну площу за актом прийому-передачі в наступному порядку: після внесення суми інвестиції, вказаної в п. 2.2 Договору в повному обсязі, сторони підписують попередній акт приймання-передачі; остаточний акт приймання-передачі квартир, необхідний для оформлення їх у власність, підписується сторонами після введення будинку в експлуатацію і проведення остаточного розрахунку відповідно до порядку викладеного в п. 2.4 Договору.

На доказ виконання умов цього Договору до справи залучені: платіжне доручення № 1 від 14.06.2004 про сплату 5721284,00 грн. та Акт від 19.11.2007 і Додатком № 1 (нова редакція від 19.11.2007).

Отже, 19.11.2007 Позивач набув майнові права на трьохкімнатну квартиру №130 на 7 поверсі 3 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 123,60 кв. м.

29.12.2004 між ВАТ «АК «Укртранс» та Позивачем було укладено Договір № 121/04 про інвестування будівництва цьому ж житлового будинку.

Об'єкт інвестування - майнові права на квартири загальною площею 395 кв.м. (у редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2007 до Договору та Акту № від 19.11.2007), зокрема:

1) майнові права на 3х кімнатну квартиру № 100 на 22 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, площа 119 кв.м.;

2) майнові права на 3х кімнатну квартиру №79 на 18 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, площа 153,90 кв.м. Загальна вартість об'єкту інвестування - 1678750 грн. (Додаткова угода № 4 від 19.11.2007 до Договору).

ВАТ «АК «Укртранс» зобов'язалася передати Позивачу, за умови виконання останнім своїх зобов'язань за п. 2.3 і п. 2.4 Договору квартири на відповідну площу за актом прийому-передачі: після внесення суми інвестиції сторони підписують попередній акт приймання-передачі, а остаточний акт приймання-передачі, необхідний для оформлення квартир у власність, підписується після введення будинку в експлуатацію і проведення остаточного розрахунку відповідно до порядку, викладеного в п. 2.4 Договору.

На доказ виконання умов цього Договору до справи залучені: платіжне доручення № 90 від 30.12.2004 та Акт № від 19.11.2007.

Отже, 19.11.2007 Позивач набув майнових прав на:

- 3х кімнатну квартиру № 100 на 22 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 119 кв.м.;

- 3х кімнатну квартиру № 79 на 18 поверсі 1 секції в будинку, що будується на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в місті Києві, загальною площею - 153,90 кв.м.

03.03.2007 Позивач уклав з ПАТ «АКБ «Київ» (Відповідач-1) Договір №90/111/142 купівлі-продажу майнових прав на вищезазначені 3 квартири (у редакції Додаткової угоди № 3 від 31.01.2008). Сторони погодили, що ПАТ «АКБ «Київ» здійснює оплату шляхом перерахування Позивачу 2235456 грн. до 02.04.2007, а 48384 грн. - до моменту введення об'єкту в експлуатацію, та остаточна загальна вартість об'єкту буде визначена після введення об'єкта в експлуатацію за даними БТІ м. Києва з врахуванням п. 2.4 договору. У разі зміни фактичної площі об'єкту на момент його прийняття ПАТ «АКБ «Київ» від Позивача загальна вартість майнових прав за договором підлягає відповідному коригуванню за ціною згідно договору до моменту підписання акту-прийому передачі зведеного в експлуатацію об'єкта.

На доказ виконання умов цього Договору до справи залучено довідку від 30.03.2007 про сплату Позивачу 2235456,00 грн.

За умовами п.п 3.5.2 цього Договору, ПАТ «АКБ «Київ» мав право після здійснення 100% оплати відповідно до п. 2.2 Договору та до моменту введення будинку в експлуатацію відступити свої права за даним договором на користь третіх осіб за згодою Позивача.

Позивач посилається, що його ліквідатором було виявлено факт відчуження спірних майнових прав на квартири від ПАТ «АКБ «Київ» до ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» у відповідності до Договору міни без відома та згоди Позивача, а згодом дане майно стало предметом забезпечення по Договору іпотеки, іпотекодержателем якого станом на даний час є ТОВ «Компанія з управління активами «Стокмастер».

Позивач вважає, що обмін майнових прав ПАТ «АКБ «Київ» з ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» згідно Договору міни є угодою, яка укладена без волевиявлення власника майнових прав - Позивача, а Договір іпотеки є недійсним як угода, підписана від імені власника, особою, яка не є власником відповідного речового права, та даний договір порушує права Позивача розпоряджатися належними йому майновими правами, які у зв'язку з добудовою об'єкту трансформуватися у квартири, право власності на які за собою просить визнати Позивач.

Разом із цим до таких доводів позову суд ставиться критично з огляду на наступне.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір міни від 07.08.2009, укладений між ПАТ «АКБ «КИЇВ» (Відповідачем-1) та ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» (Відповідач-2) є чинним, оспорювався в судовому порядку, та його дійсність на даний час підтверджена чинним судовим рішенням Господарського суду міста Києва у справі №5011-57/7788-2012 від 30.07.2014, а отже в силу ст. 35 ГПК України не потребує повторного доведення та обставина, що на підставі чинного Договору міни майнові права на спірні квартири (пізніше трансформуватися у квартири у зв'язку з добудовою об'єкту та реєстрацією права власності) були відчужені від ПАТ «АКБ «Київ» до ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2», а отже останній мав право безперешкодного розпорядження ними як своєю власністю.

При цьому суд зауважує, що питання саме виконання сторонами умов договору, а у даному випадку - питання виконання чи не виконання ПАТ «АКБ «Київ» умов п.п 3.5.2 Договору купівлі-продажу майнових прав щодо отримання попередньої згоди Позивача на відступлення своїх прав за даним договором на користь третіх осіб, може тягнути за собою застосування санкцій щодо сторони, яка не виконала обумовлені Договором купівлі-продажу зобов'язання, та натомість не тягне за собою недійсність наступного укладеного Договору іпотеки, зокрема за умови, що Договір міни є чинним, та отже таким, що укладений правомірно та з дотриманням ст. 203 ЦК України (зміст правочину є правомірним; укладений особами з необхідним обсягом цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

З огляду на наведене, та зокрема на чинність Договору міни, Позивачем не доведено, що була відсутня його воля на вибуття з його власності майнових прав на спірні квартири, та таким чином не доведено, що Договір іпотеки порушує права Позивача, як власника майнових прав на квартири, які (майнові права) він відчужив ПАТ «АКБ «Китїв» на підставі чинного Договору міни, а отже їх власником вже не є, тоді як, за умови, що Позивач не є стороною Договору іпотеки, найперше він повинен був довести, що даний правочин порушує його права, чого Позивачем доведено не було.

Твердження Позивача, що йому належать майнові права на спірні квартири (він є власником майнових прав) не відповідають дійсності, оскільки за умовами Договору купівлі-продажу майнових прав, та враховуючи здійснення 30.03.2007 оплати з підписанням акту приймання-передачі, дані права на квартири Позивачем були відчужені, а отже з 30.07.2007 їх власником не є (доказів повернення майнових справ продавцю матеріали справи не містять).

Позаяк Позивач втратив право власності на майнові права 30.03.2007, то відповідно з цієї дати його права як власника майнових прав на квартири порушені бути не можуть.

Щодо самих квартир, то суд констатує, що 17.06.2008 у зв'язку з внесенням змін в проектну документацію будівництва об'єкту на перетині вулиць Димитрова та Анрі Барбюса в м. Києві змінилася нумерація квартир, а саме: квартира № 90 стала № 79, квартира № 111 стала № 100, квартира 142 стала 130, а також змінилася та була уточнена площа цих квартир, про що сторони внесли зміни в п. 1.1 та п. 2.1 Договору, виклавши їх у новій редакції (Додаткова угода б/н від 17.06.2008 до Договору купівлі-продажу майнових прав). Окрім зміни нумерації квартир та уточнення площі, сторони встановили, що загальна вартість відчужуваних майнових прав на квартири становить 2283840 грн., в т.ч. ПДВ. За умовами п. 2 Додаткової угоди решта пунктів Договору залишені без змін, тобто Додатковою угодою не було передбачено інших строків розрахунків за збільшену площу:

- після введення об'єкту будівництва в експлуатацію здійснити розрахунки відповідно п. 2.4 Договору та прийняти Квартири по акту прийому-передачі (п/п 3.3.4 п. 3.4);

- у разі зміни фактичної площі Квартир на момент їх прийняття покупцем від продавця загальна вартість майнових прав за Договором підлягає відповідному коригуванню за ціною Договору до моменту підписання акту прийому-передачі введених в експлуатацію Квартир (п. 2.4 Договору).

За умовами п. 2.3 Договору сторонами погоджено, що остаточна загальна вартість квартир буде визначена після введення Об'єкту будівництва (будинку) в експлуатацію за даними БТІ м. з врахуванням п. 2.4 Договору.

При цьому суд зауважує, що питання доплати за різницю в площах квартир не є предметом спору у даному судовому процесі, оскільки вимоги про таку доплату не заявлялися. Також «майнові права на квартири» у зв'язку з закінченням будівництва об'єкта трансформуватися у об'єкти нерухомого майна - квартири, що буде далі описано судом.

Також, Позивачем не доведено перед судом належними засобами доказування, що Договір іпотеки суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; що особи, які вчиняли правочин, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності; що волевиявлення учасників правочину було не вільним і не відповідало їх внутрішній волі; що правочин не був вчинений у формі, встановленій законом; що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Належних та допустимих, у розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доказів реєстрації за Позивачем права власності на три спірні квартири матеріали справи не містять, а лист БТІ на який посилається Позивач, у розумінні вказаного закону таким доказом не є. На час складання листа БТІ Договір міни був оспорюваним правочином, який пізніше був визнаний судом чинним, а отже був чинним від часу його укладення.

Отже, позаяк майнові права на спірні квартири вибули з власності Позивача ще з 30.03.2007 на підставі чинних правочинів, то Позивачем не доведено порушення Договором іпотеки його прав, як власника майнових прав на квартири (які потім трансформувалися у квартири), та також не доведено наявність підстав (ст.ст. 203, 215 ЦК України), з якими закон пов'язує недійсність спірного правочину, тому підстави для задоволення позову та визнання частково недійсним Договору іпотеки у суду відсутні.

Щодо позову в частині визнання за Позивачем права власності на 3 квартири, у які трансформувалися вищеописані «майнові права на квартири» у зв'язку з добудовою об'єкту, то суд констатує, що відповідно до залучених до справи витягів з реєстру прав власності, та що не заперечується самим Позивачем, права власності на спірні 3 квартири зареєстровані на фізичних осіб, які суд залучив у якості третіх осіб у даному спорі.

Позивач, як на підставу позову, посилається що майнові права на квартири, які пізніше трансформувалися у квартири в зв'язку з добудовою об'єкту, вибули від Позивача не з його волі, а у зв'язку з протиправними діями відповідачів, які не визнають права власності Позивача, тому Позивач заявляє позов саме до них.

Разом із цим, Позивач на даний час не є власником спірних квартир, оскільки його правом власності на квартири не зареєстровано відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а отже Відповідачі жодним чином не можуть порушувати «право власності» Позивача якого (права власності) та даний час не існує.

Натомість судом було встановлено, що Позивачем було раніше правомірно відчужено свої майнові права на квартири, які трансформувалися у квартири у зв'язку з добудовою об'єкту, та у даному випадку можливість захисту права власника (яким себе вважає Позивач) законодавцем передбачено у ст. 388 ЦК України, яка зазначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу норм п. 1 ч. 2 ст. 16 вказаного Кодексу та ч. 2 ст. 20 ГК України способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Щодо розмежування випадків застосування двохсторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна, Верховний Суд України надав відповідні роз'яснення спочатку в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, а потім у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9.

У п. 10 цієї постанови зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Але норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України у справі N 3-103гс11.

Проте, як свідчать матеріали справи, жоден з Відповідачів не є власником спірних квартир, тоді як фактично вимоги визнання права власності та зобов'язання повернути майно може бути заявлено тільки до тієї особи, яка безпосередньо володіє предметом, тому підстави для вирішення та задоволення даного позову саме щодо Відповідачів у суду відсутні. А до осіб, які є власниками спірних квартир (Третіх осіб) на даний час, Позивачем вимоги у межах даного спору не пред'являлися, тому правомірність перебування спірних квартир у Третіх осіб судом у межах даного спору не надається (відповідачами за позовом вони не є).

Позаяк Позивачем із наведених ним обґрунтувань не доведено порушення його охоронюваних законом прав та інтересів укладенням Договору іпотеки, та не доведено порушення Відповідачами права власності на спірні квартири (ці квартири у Відповідачів у власності не перебувають), то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Питання застосування позовної давності до вимог даного спору, про застосування якої клопотав Відповідач-2, судом не розглядається у зв'язку з відмовою у позові по суті за необґрунтованістю вимог.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України за звернення до суду з даним позовом покладається на Позивача та йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Сташків Р.Б.