РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/23292/15

За позовом Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд»

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 21 626,51 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Стовбан Н.І. представник за довіреністю № 102/46-205 від 07.03.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Ватутінськінвестбуд» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 21 626,51 грн. донарахувань по орендній платі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.15. порушено провадження у справі № 910/23292/15 та призначено її до розгляду на 22.09.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 06.10.15.

За результатами судового засідання 06.10.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 22.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

21.10.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву в якій позивач уточнив прохальну частину позовної заяви шляхом визначення в ній правової природи пред'явлених до стягнення грошових коштів

Судом встановлено, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням зазначеної заяви.

В судовому засіданні 22.10.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 22.10.15. вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позов не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача, що наданий позивачем.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/23292/15.

В судовому засіданні 22.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010 р. між Комунальним підприємством "Ватутінськінвестбуд" (далі - орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар), було укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду № 0178 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації № 1229 від 31.12.2009 р., додаток 1 пункту 15, передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення (далі - об'єкт оренди) за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 91,60 кв. м. для магазину - складу дитячих іграшок.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною даного договору та станом на дату його підписання становить 1355,92 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20-го числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п.п. 3.2, 3.6 Договору).

Згідно з Додатком № 1 від 01.01.2010 р. до Договору місячна орендна плата становить 1355,92 грн (без ПДВ) і щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції за поточний місяць, ПДВ - 271,18 грн., всього - 1627,10 грн.

Сторонами, на виконання умов Договору, підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.01.2010 р.

Додатковою угодою № 1 від 01.11.2011 р. сторонами було продовжено термін дії Договору до 31.03.2012 р.

На підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 764 Цивільного кодексу України даний Договір було пролонговано на 2013 рік.

Прокуратурою Деснянського району м. Києва була проведена перевірка у діяльності Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та підпорядкованих комунальних підприємств. Перевіркою були встановлені порушення комунальним підприємством "Ватутінськінвестбуд" приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у зв'язку з чим прокуратура Деснянського району м. Києва звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання Договору та повернення приміщення у зв'язку з невиконанням відповідачем істотних умов договору, а саме відсутності висновку про вартість майна та відсутністю договору страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2013 р. у справі № 910/16208/13 було, зокрема, розірвано договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади Деснянського району міста Києва в оренду № 0178 від 01.01.2010 р. та зобов'язано орендаря повернути орендодавцю орендоване приміщення. Отже, з 27.09.2013 р. даний Договір вважається розірваним.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує, що донарахування по орендній платі відповідно до експертної оцінки становлять 39 926,51 грн., та просить суд стягнути з відповідача 21 626,51 грн. донарахувань по орендній платі з серпня 2014 року по червень 2015 року, які відповідачем не сплачені.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Приписами ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.14. у справі № 910/16649/14, яке набрало законної сили, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» донарахування по орендній платі відповідно до експертної оцінки за січень-липень 2014 року в розмірі 14 100,00 грн.

Вказаним рішенням встановлено наступне.

Відповідно до п. 3.3 Договору розмір орендної плати може бути змінений на вимогу однієї зі сторін у разі зміни базової орендної ставки, методики розрахунку орендної плати, профілю використання приміщення, цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

При нарахуванні орендної плати на момент укладення спірного договору сторони керувались Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Деснянської районної у м. Києві ради № 7 від 07.12.2006 р., яка втратила чинність у частині нарахування орендної плати, у зв'язку з затвердженням рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 р. нової Методики розрахунку орендної плати.

Відповідно до п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 629 від 10.08.1995 р. "Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів", оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

23.01.2012 р. позивач направив відповідачу лист з переліком документів, які необхідні для продовження договору оренди та виконання експертної оцінки. Станом на момент закінчення дії Договору відповідач не провів оцінку майна.

У листопаді 2013 року відповідач надав висновок про вартість майна, відповідно до якого ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 31.10.2013 р. становить 583310,00 грн. (без ПДВ), у тому числі вартість 1 кв. м. становить 6368,01 грн. (без ПДВ).

04.12.2013 р. позивач листом № 13-1267 направив відповідачу розрахунок орендної плати по нежитловому приміщенню, здійснений на підставі Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду та на підставі наданого відповідачем висновку про вартість майна, а також розрахунок донарахувань по орендній платі, на підставі якого відповідач станом на 01.12.2013 р. підписав графік погашення заборгованості на суму 39926,51 грн. терміном на 18 місяців, починаючи з січня 2014 р. по червень 2015 р., тобто відповідач надав згоду на внесення відповідних платежів.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судове рішення у справі № 910/16649/14 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 910/23292/15, не можуть йому суперечити.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.14. у справі № 910/16649/14, то встановлені у ньому факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

При цьому, відповідно до графіку погашення заборгованості, підписаного позивачем і відповідачем, та з врахуванням рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.14. у справі № 910/16649/14, на момент звернення з даним позовом до суду у відповідача виник обов'язок сплатити заборгованість по графіку за серпень 2014 року по червень 2015 року включно в розмірі 25826,51 грн. Відповідачем було сплачено заборгованість на суму 4200,00 грн., з огляду на що залишок боргу становить 21 626,51 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 21 626,51 грн. донарахувань по орендній платі відповідно до експертної оцінки, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" (02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, 11, ідентифікаційний код 30977943) 21 626 (двадцять одну тисячу шістсот двадцять шість) грн. 51 коп. донарахувань по орендній платі, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко