ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2015 Справа № 905/940/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво»
простягнення 38914,35 грн.
Представники сторін:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не з»явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВТРЕЙД БРАВО» про стягнення 38914,35 грн., з яких сума основної заборгованості за договором становить 24105,47грн., 3% річних у розмірі 725,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 14083,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки №0.0.0.0.5.8.4 від 04.10.2013 в частині оплати вартості отриманого товару.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки№0.0.0.0.5.8.4 від 04.10.2013,специфікації до договору, видаткових накладних.

Ухвалою від 17.07.2015 за вказаним позовом порушено провадження по справі №905/940/15, розгляд справи відкладався у звязку з необхідністю витребування додаткових документів та забезпечення відповідачу доступу до правосуддя.

Відповідач явку своїх представників в судові засідання не забезпечив, на адресу суду надіслав відзив на позов. В якому проти задоволення позову заперечує та вказує на те, що позивач просить стягнути заборгованість по оплаченим видатковим накладним. Відповідачем до відзиву надано копію платіжного доручення від 08.08.2014 №514 та копію платіжного доручення від 12.09.2014. Дослідивши вказані копії документів, судом встановлено, що їх оформлення не відповідає вимогам, оскільки вказані копії зроблені не з оригіналів документів, а копії засвідчені особою без вказівки на прізвище та посаду.

Ознайомившись з відзивом на позов, позивач заперечив проти наявності повідомлених відповідачем обставин, у зв»язку з чим розгляд справи був відкладений на 23.09.2015 та на 29.09.2015. Суд зобов»язав відповідача надати виписку з банківського рахунку, завірену банківською установою, на підтвердження здійснення оплати по спірному договору протягом усього строку дії договору, а також позивача надати належні докази на підтвердження здійснення поставки по спірному договору протягом усього строку дії договору. Позивач та відповідач вказані вимоги суду не виконав.

Позивач на адресу суду надіслав письмові пояснення на відзив, в яких зазначив, що станом на момент розгляду справи, розмір заборгованості відповідача перед позивачем не змінився та становить 24105,47 грн., а надані відповідачем докази позивач вважає не належними.

В судове засідання призначене на 23.09.2015, 29.09.2015 позивач та відповідач явку своїх представників в судові засідання не забезпечили, вимог суду не виконали.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

04.10.2013 між Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями, як постачальником (позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво», як покупцем (відповідач) підписаний договір №0.0.0.05.8.4, відповідно до якого постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупцеві товари, торгових марок, визначених у п. 1.1 договору, ціна, артикул, та інші відомості вказуються в товарних (видаткових накладних), які є невід»ємною частинами договору.

04.10.2013 між сторонами підписаний протокол розбіжностей до договору.

Відповідно до п. 4.7 договору в узгодженій в протоколі розбіжностей редакції покупець здійснює оплату за реалізований товар шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника кожні 7 (сім) календарних днів. Кінцевий строк розрахунку за товар-45 (сорок п»ять) календарних днів з дати поставки товару. датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно з п. 9.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.

03.10.2013,01.10.2013 сторонами підписані специфікації до договору.

На виконання умов договору позивачем поставлений відповідачу товар на загальну суму 24105,47 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних за 2014 рік з підписом представника покупця на накладних, скріпленого печаткою підприємства, а саме від 29.04.2014 № ТК_UNF-0002996 на суму 1119,36 грн., № ТК_UNF-0002995 на суму 4104,51 грн., № ТК_UNF-0002994 на суму 4674,41 грн., №ТК_UNF-0002993 на суму 3050,84 грн.; від 15.04.2014 № ТК_UNК-0002199 на суму 269,83 грн., № ТК_UNН-0003456 на суму 41,60 грн., № ТК_COL-0002390 на суму 1785,84 грн., № ТК_LOR-0003011 на суму 197.38 грн., № ТК_COL-0002393 на суму 1904,58 грн.; від 14.04.2014 № ТК_COL-0002392 на суму 3368,16 грн., №ТК_COL-0002391 на суму 2609,91 грн., № ТК_HEN-0003807 на суму 393,49грн., №ТК_HEN-0003806 на суму 360,14грн. , № TK_SCJ-0002103 на суму 225,42 грн. Сума накладних вказана з урахуванням поправок внесених сторонами.

Відповідач не надав жодних заперечень щодо не отримання товару або не отримання будь-якого супроводжуючого документу від позивача.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується передача позивачем та отримання відповідачем товару.

Оскільки відповідачем отримано товар у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись у терміни, передбачені сторонами у договорі.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого відповідачем повинна бути оплачена з кынчевим строком 45 календарних днів з дня поставки товару.

Як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого по вищевказаним видатковим накладним не оплатив, заборгованість станом на момент вирішення спору становить 24105,47 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує на те, що заборгованість по вказаним видатковим накладним відсутня, оскільки відповідач здійснив розрахунок за поставлений згідно вказаних документів. На підтвердження своєї позиції відповідач надає копії: платіжного доручення №514 від 08.05.2014 на суму 42000,00 грн, в якому зазначено, що оплата здійснена по видатковим накладним № ТК_UNН-0003456, № ТК_COL-0002392, а також копію платіжного доручення від 12.09.2014 (номер не можливо встановити) в якому зазначено, що оплата здійснена по видатковим накладним № ТК_UNF-0002996, № ТК_UNF-0002994, № ТК_UNН-0003456 на суму 41,60 грн., № ТК_LOR-0003011.

Дослідивши вказані докази, судом встановлено, що копії документів знято не з оригіналу документу, копії документів не засвідчені відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, оскільки не вказано прізвища та ініціалів, а також посадового становища особи, яка засвідчили відповідність копії оригіналу.

Платіжне доручення №514 не містить підписів посадових осіб відповідача та відомостей про прийняття його банківською установою до виконання та проведення за ним розрахункових операцій. Вказані відомості повинні буди підтверджені відповідним штемпелем банківської установи та підписом відповідальної особи банківської установи за проведення розрахункових операцій. Проте, відповідач надав копію платіжного доручення без відповідних відміток.

Платіжне доручення від 12.09.2014 (номер не можливо встановити), відрізняється від попереднього за зовнішнім виглядом (можливо припустити, що вказане доручення проведено через електронну версію Клієнт-Банк, однак на ньому відсутні відповідні відмітки) не містить відомостей про прийняття його банківською установою до виконання та проведення за ним розрахункових операцій. Вказані відомості повинні буди підтверджені відповідним штемпелем банківської установи та підписом відповідальної особи банківської установи за проведення розрахункових операцій. Проте, відповідач надав копію платіжного доручення без відповідних відміток.

Ухвалою суду було зобов»язано відповідача надати виписки з банківського рахунку відповідача на підтвердження здійснення розрахунків по спірному договору. Відповідач вказаних доказів не надав.

Позивач заперечує проти доводів відповідача та вказує, що сума заборгованості станом на момент розгляду справи судом становить 24105,47 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані відповідачем докази, суд не приймає їх в якості належних та допустимих доказів, оскільки платіжні доручення, на здійснення розрахункових операцій підтверджують списання коштів з рахунку платника та зарахування коштів на рахунок одержувача тільки у випадку відповідного засвідчення прийняття та проведення вказаної операції банківською установою. За відсутності відповідних відміток з боку банківської установи, копії платіжних доручень не є належними та допустимими доказами на підтвердження здійснення перерахування коштів.

За таких обставин, доводи відповідача про оплату вартості товару не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Разом з тим, оскільки суд, у разі не надання витребуваних судом документів перейшов до розгляду справи за наявними матеріалами, то враховуючи те, що надані відповідачем докази судом не прийняті, а позивач наполягає на тому, що заборгованість відповідача становить 24105,47 грн., то суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на виконання відповідачем грошових зобов»язань.

Позивач 19.03.2015 звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості, яку відповідач залишив без відповіді та виконання.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повної оплати вартості отриманого товару.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 24105,47 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 725,15 грн., нарахованих за період з 14.06.2014 по 14.06.2015 та інфляційні втрати у розмірі 14083,73 грн. за період з 14.06.2014 по 14.06.2015.

Матеріалами справи доведено, що строки виконання грошового зобовязання відповідачем порушені, так як до предявлення позивачем позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат фактично залишилось невиконаним грошове зобовязання відповідача перед позивачем.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних витрат та встановлено, що розрахунки позивача є арифметично вірними, тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (84100, АДРЕСА_1, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями (юридична адреса:01001, м. Київ, провулок Музейний, 2-В, поштова адреса:49069, м. Дніпропетровськ, вул. Карла Лібкнехта, 59А. код 24998380) суму основного боргу у розмірі 24105 (двадцять чотири тисячі сто п»ять) грн. 47 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 14083 (чотирнадцять тисяч вісімдесят три) грн. 73 коп., 3 % річних у розмірі 725 (сімсот двадцять п»ять) грн. 15 коп., судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 02.10.2015.