ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2015 Справа № 905/1519/15 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини- Дружківський машинобудівний завод»
до про1) ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Інвент Група» 2)ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» визнання договору недійсним
за участю представників:

від позивачане зявився;
від відповідачів 1) не з»явився; 2) не зявився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 груп» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» про визнання договору про переведення боргу №28/61 від 20.10.2014 недійсним.

20.08.2015 ухвалою суду порушено провадження у справі та до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбас Пром Ойл», оскільки вказане підприємство було стороною по оспорюваному договору.

В судовому засідання, судом з"ясовано, що залучене до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Донбас Пром Ойл", змінило найменування на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп", яке залучено до участі у справі в якості відповідача-1, належні докази на підтвердження вказаного наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Донбас Пром Ойл" змінило найменування на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп", то вказане підприємство є стороною по справі в якості відповідача-1, тому подальша участь у справі ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбас Пром Ойл» в якості третьої особи не можлива.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір з боку позивача підписаний ОСОБА_3, який не мав права на укладання такого виду договору, що є підставою для визнання договору недійсним. Окрім того, позивач посилається на те, що спірний договір сторонами не виконаний та в подальшому не схвалений позивачем.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує та вказує на безпідставність доводів позивача.

Відповідач -2 явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Місцезнаходженням відповідача-2 є: 84603, м.Горлівка, вул. Катеринична,1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, відповідно до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 7-14-197 від 06.05.2015 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, до м. Горлівка не приймається поштові відправлення.

Відтак, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/1519/15.

В порядку Закону України «Про доступ до судових рішень», ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/1519/15 та призначеного до розгляду судового засідання ( про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

20.10.2014 між ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» (первісний боржник, відповідач-2), ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-ДрМЗ» (новий боржник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донбас Пром Ойл» (кредитор, товариство змінило назву на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 (протокол загальних зборів від 05.01.2015)) підписаний договір про переведення боргу №28/61 (далі-спірний договір). Вказаним договором регулюються відносини пов»язані зі зміною зобов»язаної сторони (первісного боржника) у зобов»язанні, що виникає із договору поставки №59/160 від 12.08.2013, укладеного між первісним боржником та кредитором.

За умовами вказаного договору первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобовязання) перед кредитором у розмірі 159198,90 грн., який виник на підставі Основного договору та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 10.10.2014, підписаним між первісним боржником та кредитором (додається до даного договору і є його невідємною частиною), первісний боржник зобовязується погасити вказану суму боргу перед новим боржником до 31.12.2014.

Відповідно до п. 3 договору новий боржник повинен оплатити кредитору загальну суму заборгованості, зазначену в п. 2 цього договору протягом 3 робочих днів після підписання цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторонами (п. 8 спірного договору).

Відповідно до змісту спірного договору, останній підписаний з боку відповідача-2 ОСОБА_4, що діє на підставі статуту, з боку позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 08.01.2014, з боку відповідача-1 директором ОСОБА_5, що діє на підставі статуту. Спірний договір скріплений печатками підприємств.

На виконання умов п.3 договору, під час розгляду справи судом, позивач здіснив на користь відповідача -1 оплату 02.10.2015 в сумі 7000,00 грн., 06.10.2015 в загальній сумі 23000,00 грн., докази чого наявні в матеріалах справи (виписка з банківського рахунку).

Позивач вважає, спірний договір, підлягає визнанню недійсним в судовому порядку на підставі ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки спірний договір з боку позивача підписаний особою, яка не мала права на підписання договору на переведення боргу, оскільки в довіреності на підставі якої діяв ОСОБА_3, відсутні повноваження на підписання договору на переведення боргу.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем до матеріалів справи надано копія довіреності від 08.01.2014 видана ОСОБА_3, директором підприємства ОСОБА_4 зі строком дії до 31.12.2014.

Судом відмічається, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на момент видачі довіреності 08.01.2014 та станом на момент підписання спірного договору ОСОБА_4 обіймав посаду директора позивача, належні докази є в матеріалах справи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності від 08.01.2014 ОСОБА_6 уповноважений на підписання наступних документів від імені ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-ДрМЗ»: угод, предметом яких є реалізація (надання, здійснення, виконання) робіт та/ або послуг на суму, що не перевищує 5000000,00 гривень по одній угоді, не залежно від суми договору та строку його дії, в тому числі, але не виключно: договорів підряду на виготовлення продукції виробничо-технічного призначення; договорів підряду на виконання ремонтних та інших робіт ; договорів про надання послуг; договорів купівлі-продажу (поставки), предметом яких є реалізація (продаж) продукції виробничо-технічного призначення, обладнання та/або комплектуючих, на суму угоди не більше 40000000 грн.; угод, предметом яких є покупка товарів (продукції) робіт та/ або послуг на суму, що не перевищує 5000000,00 грн. по одній угоді, не залежно від суми договору та строку його дії, в тому числі, але не виключно: договорів купівлі-продажу, поставки продукції виробничо-технічного призначення, енергоносіїв, сировини, матеріалів, обладнання та комплектуючих; договорів підряду на виготовлення продукції виробничо-технічного призначення; договорів зберігання продукції виробничо-технічного призначення; договорів підряду на виконання ремонтних та інших робіт; договорів про надання послуг; додаткових угод, специфікацій та інших додатків по всім вищевикладеним угодам.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.179 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь - які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір підписаний за згодою кредитора у простій письмовій формі, що відповідає нормам чинного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п.3.3, п.3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як вбачається з матеріалів справи, після підписання спірного договору від 08.01.2014 та після подачі позову до суду у жовтні 2015, позивачем були вчинені дії, спрямовані на виконання спірного договору, а саме перераховані на рахунок відповідача-1 кошти, отже спірний договір виконувався та був схвалений позивачем. Щодо особи ОСОБА_3, то згідно пояснень позивача дана особа не перебуває у трудових відносинах з позивачем, діє на підставі довіреності від імені позивача, службових розслідувань щодо укладення угоди з перевищенням повноважень позивачем не проводилось, видача печаток підприємства особам здійснюється під підпис у відповідному журналі згідно Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органів, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях. Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 не законно заволодів, використав печатку підприємства, відтиск якої міститься на спірному договорі. Спору стосовно повноважень інших осіб підписавших спірний договір не має.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави, встановлені ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору про переведення боргу, відсутні.

Окрім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14, якщо стороною не доведено, що правочин вчинений без наміру створення правових наслідків, він не може бути визнаний недійсним. Позивачем не доведено, що спірний договір укладений без наміру створення правових наслідків, і судом таких не встановлено.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до встановлених вище судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини Дружківський машинобудівний завод» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 груп» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» про визнання недійсним договору про переведення боргу №28/61 від 20.10.2014, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 02.11.2015.