ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.15р. Справа № 904/6720/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФІ-Транс",м. Київ

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 80 592 грн. 00 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 16.12.15р. ;

від відповідач: ОСОБА_2, дов. №477 від 01.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ефі-Транс" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" грошові кошти в розмірі 80 592 грн. 00 коп. (провізна плата), які списані відповідачем з особового рахунку позивача № 9002313 в ТехПД залізниці, відповідно до умов договору про організацію перевезень вантажів по залізницях України від 24.01.2007р. № ПР/М-0730/НЮп в редакції додаткової угоди від 12.12.2014р.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у грудні 2014 року, на виконання умов договору, позивач замовив у відповідача послуги перевезення вантажів п'ятьма власними вагонами №№95220380, 95101374, 95100509, 95100145, 95103610, накладні №№47647201, 47690391, 47690409, 47690623, 47718200, вантажовідправник ПАТ „Кримський содовий завод, вантаж «натрію карбонат», по маршруту Красноперекопськ (472604) - Буча (322106). Вагони були відправлені до введення конвенційної заборони №ЦЗМ-14/2250 від 26.12.2014р. про заборону відправлення вантажів з території Кримської дирекції (ДН-4) по направленню УЗ (22), СНГ і Балтії, але через введення даної конвенції вагони були зупинені на шляху прямування по станції Джанкой (470007). Після тривалого простою вагонів та відповідно до листа вантажовідправника від 12.01.2015р. на адресу ДП «Кримська залізниця», вагони були не переадресовані, а повернуті в лютому-березні 2015р. на станцію Красноперекопськ. Позивач вважає, що фактична затримка вагонів та не вивезення вагонів з півострова Крим на материкову частину України до введення конвенційної заборони Укрзалізницею є виключно бездіяльністю відповідача. Таким чином, нарахування та списання коштів за перевезення вантажу на загальну суму 80 592 грн. 00 коп. здійснено залізницею безпідставно, оскільки перевезення до станції призначення не відбулося з вини залізниці.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначив, що ДП «Придніпровська залізниця» наказів про затримку спірних вагонів

на попутній станції Джанкой або на переадресування вагонів призначенням на нову станцію не надавалися. Відповідно до наданих позивачем накладних, переадресування вагонів зі станції Джанкой на станцію Красноперекопськ здійснено за накладними затвердженими ОАО «РЖД», при цьому кошти за цими перевезеннями ДП «Придніпровська залізниця не отримувало. Посилання ТОВ «ЕФІ-Транс» на те, що начебто, перевезення є таким, що не відбулося, є безпідставним, що підтверджується довідками про дислокацію вагонів зі станції Красноперекопськ до станції Джанкой та заявою самого позивача про переадресування вагонів зі станції Джанкой на станцію Красноперекопськ. Надалі вагони зі станції Красноперекопськ відправлено через станцію Джанкой на станції Северо-Кавказской ж.д. (РЖД). Відповідно до статті 5, п.6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Просив в позові відмовити.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 24.09.2015р. по 08.10.2015р.

В порядку ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд

встановив:

Відповідно до умов договору про організацію перевезень вантажів по залізницях України № ПР/М-0730/НЮп, укладеного між сторонами 24.01.2007р. (надалі - Договір), відповідач надає позивачу послуги, пов'язані з організацією та здійсненням перевезень вантажів у експортно-імпортному та внутрішньодержавному сполученнях, а також надає додаткові послуги за перевезення по території України по узгодженим тарифам і ставкам, а позивач проводить розрахунки за ці послуги.

У відповідності до п. п. 2.2.3 Договору, ТОВ „ЕФІ-Транс зобов'язане забезпечувати передоплату тарифу, а також додаткових платежів (збір за подачу-збирання, плату за користування вагонами й ін.) і додаткових зборів, що виникають при здійсненні перевезень запланованого обсягу вантажів, згідно Тарифного керівництва № 1 та калькуляцій в розмірі 100 відсотків не менш ніж за 4 доби до його відправлення або прибуття.

За умовами п. 8.1 Договору, в редакції додаткової угоди від 12.12.2014р., цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р. включно.

Як вбачається із наданих до матеріалів справи документальних доказів та пояснень представників сторін, у грудні 2014 року позивач замовив у відповідача послуги перевезення вантажів п'ятьма власними вагонами № № 95220380, 95101374, 95100509, 95100145, 95103610, накладні № 47647201 від 22.12.2014р., № 47690391 від 24.12.2014р., № 47690409 від 24.12.2014р., № 47690623 від 24.12.2014р., № 47718200 від 24.12.2014р., вантажовідправник ПАТ „Кримський содовий завод, вантаж «натрію карбонат», по маршруту Красноперекопськ - Буча.

Вагони були відправлені до введення конвенційної заборони №ЦЗМ-14/2250 від 26.12.2014р. про заборону відправлення вантажів з території Кримської дирекції (ДН-4) по направленню УЗ (22), СНГ і Балтії, але через введення даної конвенції вагони були зупинені на шляху прямування на станції Джанкой.

Як зазначає позивач, згідно листа вантажовідправника від 12.01.2015р. №37-16/002 було прийнято рішення повернути дані вагони ПАТ «Кримський содовий завод». Після переадресування вищезазначених вагонів на станцію Красноперекопськ були оформлені нові залізничні транспортні накладні. В накладних зазначений платник по території Кримської дирекції ПАТ «Кримський содовий завод», а також проставлені печатки станції Красноперекопськ, що підтверджують повернення вагонів на станцію відправлення на адресу вантажоотримувача ПАТ «Кримський содовий завод».

Позивач вказує, що відповідач, в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором про організацію перевезень вантажів по залізницях України від 24.01.2007р. № ПР/М-0730/НЮп, перевезення вантажу у вищезазначених вагонах до станції призначення не здійснив та безпідставно отримав кошти позивача в якості попередньої оплати у загальному розмірі 80 592 грн. 00 коп.

На підтвердження факту не надання відповідачем послуг з перевезення вантажу у вищенаведених вагонах позивачем надано для залучення до матеріалів справи інформацію з архіву вагонних операцій про рух вагонів №№95220380, 95101374, 95100509, 95100145, 95103610 за маршрутом: Красноперекопськ (АР Крим) Буча (Південно-Західна залізниця) з 20.12.2014р. по 05.02.2015р. та електронні накладні, отримані від ДП Головний інформаційно-обчислювальний центр Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо списання грошових коштів є неправомірними та такими, що грубо порушують чинне законодавство, що і є причиною спору .

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобовязань.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України ОСОБА_2 керівництво №1 в п.2 розд.2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів. Отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

За приписами ст. 121 Статуту, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача.

Так, згідно з електронною довідкою «Інформація про вагонні операції» прибуття на станцію Джанкой здійснено: № 95220380 - 24.12.2014р., № 95100145, №95100509, №95101374, №95103610- 25.12.2014р.

Заборону на перевезення у зв'язку з неможливістю забезпечення безпечного пропуску поїздів відправленням/призначенням на(зі) станції(й) Кримської дирекції залізничних перевезень введено Укрзалізницею 26.12.2014р..

Термін доставки спірних вагонів зі станції відправлення Красноперекопськ до станції Сиваш (90км), де здійснюється зміна локомотивів, становить 1 доба (на кожні повні та неповні відстань 200км, п. 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 865/5086), тобто, вагони за вказаними накладними мали бути вивезені з півострова Крим на материкову частину України до введення конвенційної заборони на перевезення.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання залізницею наказів про затримку на попутній станції Джанкой або переадресування спірних вагонів призначенням на нову станцію.

Згідно наданих позивачем накладних, переадресування вагонів зі станції Джанкой на станцію Красноперекопськ здійснено за накладними, затвердженими ОАО «РЖД».

Відповідно до статті 45 Статуту залізниць України, в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

Посилання ТОВ «ЕФІ-Транс» на те, що перевезення є таким, що не відбулося, судом відхиляються, оскільки спростовується довідками про дислокацію вагонів зі станції Красноперекопськ до станції Джанкой, заявою вантажовідправника про повернення вказаних вагонів зі станції Джанкой на станцію Красноперекопськ. Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому вагони зі станції Красноперекопськ відправлено через станцію Джанкой на станції Северо-Кавказской ж.д. (РЖД).

Відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 1207-VII, відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не спростовано належними доказами наявність вини залізниці у невиконанні умов договору.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 20.10.15р.