КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/18394/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Малярчук Ю.Б. - за дов.

від відповідача: Аксюк Н.В. - за дов.; Сабадашова С.С. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015

у справі № 910/18394/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень»

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі, позивач або ПАТ «Укргазвидобування») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (далі, відповідач або Банк) про розірвання Договору банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Договір банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015 підлягає розірванню в силу статті 652 Цивільного кодексу України у зв'язку з істотною зміною обставин, якими позивач керувався при укладенні договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі №910/18394/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів одночасну наявність чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а відтак підстави для розірвання Договору банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015 відсутні.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі №910/18394/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як зазначає позивач у апеляційній скарзі, після укладення Договору банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015 позивачу стало відомо про порушення Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» зобов'язань з оплати поставленого позивачем природного газу, в зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4 293 478 327,23 грн.

Позивач, зокрема, зазначив, що укладаючи Договір банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015, він не міг передбачити обставини щодо значного погіршення платіжної дисципліни населення за природний газ та якби на момент укладення Договору банківського вкладу йому було відомо про те, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не виконає перед ним своїх грошових зобов'язань, позивач не укладав би спірний договір із відповідачем. Зміна таких обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, а ризик зміни таких обставин ПАТ «Укргазвидобування» не несе. Крім того, позивач вказує на відсутність у нього грошових коштів на сплату рентної плати для природного газу у зв'язку із набранням чинності Закону України від 02.03.2015 № 211-VIII з 01.04.2015.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі № 910/18394/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.10.2015.

26.10.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях просив у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.05.2015 між позивачем та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу № 55/25 (УГВ 10997/19-15) (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти у сумі 373 100 000,00 (триста сімдесят три мільйони сто тисяч гривень 00 копійок) гривень (надалі за текстом - вклад) та зобов'язується виплачувати вкладникові суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, встановлених цим договором.

На виконання умов договору, позивачем в управління відповідача були передані грошові кошти у розмірі 373 100 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 27.05.2015, 28.05.2015, 02.06.2015, 03.06.2015, 04.06.2015, 05.06.2015.

У відповідності до статті 340 Господарського кодексу України, депозитні операції банків полягають у залученні коштів у вклади та розміщення ощадних (депозитних) сертифікатів. Депозити утворюються за рахунок коштів у готівковій або у безготівковій формі, у гривнях або в іноземній валюті, що розміщені юридичними особами чи громадянами (клієнтами) на їх рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Договір банківського вкладу (депозиту) укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті 1058 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 3 статті 1060 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

У пункті 1.9. Договору сторони погодили, що повернення вкладу за цим договором здійснюється банком у термін, передбачений пунктом 1.2 цього договору. Дострокове відкликання (повне або часткове) вкладником вкладу за цим договором не допускається.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що вклад залучається на строк з дня надходження суми, визначеної в пункті 1.1 цього договору, по 30 травня 2016 року включно. Дата повернення вкладу 31 травня 2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» зазначає, що після укладення вищевказаного договору, йому стало відомо про порушення Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» зобов'язань з оплати поставленого позивачем природного газу, в зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4 293 478 327,23 грн. (за даними позивача), що підтверджується актом звірки розрахунків за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 (далі, Акт звірки) (том 1, а.с. 38).

Як стверджує позивач, НАК «Нафтогаз України» позбавлений можливості найближчим часом погасити вказану заборгованість перед ПАТ «Укргазвидобування».

Позивач зазначив, що невиконання Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» зобов'язань з оплати поставленого позивачем природного газу, призвело до виникнення у позивач податкової заборгованості, що підтверджується, зокрема, листом Полтавської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області № 1991/10/16-24-25-19 від 25.08.2015, яким позивача було повідомлено про наявність станом на 24.08.2015 податкового боргу в розмірі 127 518 202,13 грн.; листом Гадяцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області № 207/10/16-07-25-23 від 25.08.2015, яким позивача було повідомлено про наявність станом на 25.08.2015 податкового боргу в розмірі 315 409 731,18 грн. (далі, листи ДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області); податковими вимогами № 241-23, № 240-23, № 86-23, № 115-23, № 238-23 від 25.08.2015, № 261-23, № 263-23, № 149-23, № 29-23 від 26.08.2015, № 79-23 від 21.08.2015 (далі, податкові вимоги) (том 1, а.с. 80-89).

Також позивач вказує на те, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України» № 211-VІІІ від 02.03.2015 була збільшена ставка рентної плати для природного газу, що відповідає умові, визначеній у пункті 252.24 статті 252 Податкового кодексу України, видобутого з покладів до 5000 метрів, з 20% до 70% від вартості товарної продукції гірничого підприємства.

Позивач зазначив, що якби на момент укладення договору банківського вкладу, йому було відомо про те, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не виконає перед ним своїх грошових зобов'язань, позивач не укладав би спірний Договір із відповідачем.

Крім того, позивач вказує на те, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулась до позивача з листом № 40-3898/1.8-15 від 29.05.2015 року, в якому з метою належного виконання доручення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 01/13-0770 від 08.04.2015 року просила вжити невідкладних заходів по переведенню підприємства позивача на обслуговування (розрахунково-касове, розміщення депозитів, зарплатні проекти тощо) до вітчизняних державних системно важливих банківських установ; а також з листом № 40-4505/1.8-15 від 19.06.2015, в якому вимагала кошти позивача, розміщені на депозитних рахунках, зокрема, у відповідача, в строк до 19.06.2015 перевести на рахунки, відкриті в державних банківських установах.

У зв'язку з цим, згідно з твердженнями позивача, він звернувся до відповідача з проханням повернути йому вклад, проте відповідач відповіді не надав.

Враховуючи вищевикладене, позивач і звернувся до суду з позовом про розірвання Договору банківського вкладу № 55/25 УГВ 10997/19-15 від 27.05.2015 з підстав, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування» з огляду на наступне.

У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин на вимогу заінтересованої сторони за наявності чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для розірвання Договору відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з Акту звірки розрахунків, на який посилається позивач, станом на 01.05.2015 у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 3 314 597 128,60 грн. (за даними позивача). Тобто, позивачу на момент укладення Договору банківського вкладу вже було відомо про невиконання Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» зобов'язань з оплати поставленого ним природного газу на значну суму.

Крім того, сам позивач у позовній заяві вказує, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» систематично порушує строки виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем природного газу.

Водночас, позивачем не надано суду документів, які підтверджують, вчинення позивачем дій, спрямованих на стягнення заборгованості з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

З приводу доводів позивача про збільшення ставки рентної плати для природного газу, що відповідає умові, визначеній у пункті 252.24 статті 252 Податкового кодексу України, видобутого з покладів до 5000 метрів, з 20% до 70% від вартості товарної продукції гірничого підприємства, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 пункту 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України» № 211-VІІІ від 02.03.2015 (далі, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України»), у статті 252 Податкового кодексу України у пункті 252.20 у таблиці позицію: «природний газ, що відповідає умові, визначеній у пункті 252.24 цієї статті, видобутий з покладів до 5000 метрів - 20,00» замінено такою позицією: «природний газ, що відповідає умові, визначеній у пункті 252.24 цієї статті, видобутий з покладів до 5000 метрів - 70,00».

Згідно з пунктом 2 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців другого - шостого підпункту 2 пункту 1 цього Закону, які набирають чинності з 1 квітня 2015 року.

Так, зміна ставки рентної плати для природного газу, що відповідає умові, визначеній у пункті 252.24 статті 252 Податкового кодексу України, видобутого з покладів до 5000 метрів до 70% від вартості товарної продукції гірничого підприємства почала діяти вже з 01.04.2015, тобто до моменту укладення позивачем Договору банківського вкладу (27.05.2015). Отже, укладаючи спірний договір, позивач мав знати про збільшення розміру податкового навантаження.

Крім того, з податкових вимог та листів ДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області не вбачається, що заборгованість за податковими зобов'язаннями виникла у позивача саме з моменту та у зв'язку з укладенням ним договору банківського вкладу.

Колегія суддів зазначає, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вимагала вжити невідкладних заходів по переведенню підприємства позивача на обслуговування (розрахунково-касове, розміщення депозитів, зарплатні проекти тощо) до вітчизняних державних системно важливих банківських установ, на підставі доручення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 01/13-0770 від 08.04.2015 року, тобто на момент укладення договору банківського вкладу (27.05.2015) зазначене доручення вже існувало і позивач знав або міг знати про вимоги, викладені у вказаному дорученні. Однак, незважаючи на це, позивач розмістив власні грошові кошти у відповідача - Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» і саме на умовах саме строкового банківського вкладу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що позивач не довів, що укладаючи Договір банківського вкладу № 55/25 (УГВ 10997/19-15) від 27.05.2015, він виходив з того, що зазначена ним зміна обставин не настане, а також не довів, що він не міг або намагався усунути причини, які зумовили зміну обставин, після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.

Для застосування статті 652 Цивільного кодексу України важливо також довести порушення еквівалентності у відносинах сторін.

Сторони, вступаючи в договірні відносини, розраховують задовольнити свій майновий інтерес. Майнові інтереси сторін мають перебувати в збалансованому стані.

Однією з умов розірвання договору, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, є те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи, що суть договору банківського вкладу (депозиту) полягає у передачі вкладником його грошових коштів в управління банківській установі, за що остання сплачує вкладникові відсотки, укладаючи договір банківського вкладу, позивач розраховував отримати відповідні відсотки за розміщення власних грошових коштів у відповідача.

Позивач про невиконання або неналежне виконання відповідачем обов'язків по сплаті позивачу процентів за спірним Договором банківського вкладу не зазначав. Документів, які б підтвердили викладене, суду не надав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виконання позивачем обов'язків по переданню в управління відповідача грошових коштів у розмірі 373 100 000,00 грн. на строк до 31.05.2016 не позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а виконання сторонами своїх обов'язків за Договором банківського вкладу не порушує співвідношення майнових інтересів сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності одночасно чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а тому підстави для розірвання Договору банківського вкладу № 55/25 (УГВ 10997/19-15) від 27.05.2015 відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23.05.2011 по справі 53/325-09.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/18394/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 у справі № 910/18394/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18394/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх