ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 925/1397/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО "ЗЛАТОБАНК", від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК",

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "ХОРС"

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення 22 209 418,41 грн. шляхом передачі майна у власність позивача, припинення права власності відповідача на нерухоме майно, визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ЗЛАТОБАНК", від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ЗЛАТОБАНК", звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "ХОРС" про звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеним сторонами договором іпотеки від 26.02.2013 в рахунок погашення заборгованості відповідача в загальній сумі 22 209 418,41 грн., що включає в себе 20 000 000 грн. заборгованості за кредитом, отриманим у позивача відповідно до кредитного договору № 12/1/13-К від 30.01.2013, 1 952 876,69 грн. боргу по процентах, 251 541,72 грн. пені, 5 000 грн. штрафу, шляхом передачі предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 26.02.2013 у власність позивача, припинення права власності відповідача на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та про визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Відповідач надав суду клопотання за підписом генерального директора товариства про припинення провадження по справі у звязку з відсутністю предмету спору, оскільки 12.11.2014 між сторонами у даній справ було укладено договір банківського вкладу № 79/1/1, згідно якого заборгованість банку перед відповідачем складала 39 047 671,23 грн.; відповідач, керуючись ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" із змінами, листом від 12.08.2015 повідомив банку про одностороннє зарахування зустрічних вимог між сторонами на загальну суму 21 903 561,62 грн. та 09.09.2015 відповідач повністю погасив заборгованість перед банком в сумі 497 177,75 грн., перерахувавши цю суму по платіжному дорученню № 4877, таким чином сума сплачених товариством коштів по цьому кредитному договору є більшою, ніж сума заборгованості по ньому, тобто заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, у звязку з чим позивач просить припинити провадження у даній справі.

Представник позивача подала до початку судового засідання Заперечення на клопотання про припинення провадження у справі, в якому повністю заперечила проти доводів відповідача з таких підстав: заява про зарахування зустрічних вимог була подана відповідачем до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, тобто подана передчасно; у даному випадку немає однорідних вимог, оскільки строк повернення депозиту ще не настав; договірне списання коштів є правом банку, а не обовязком, і для такого зарахування повинно прийматися рішення Фонду, оскільки в такому разі порушуються вимоги статей 49, 52 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб"; відповідач має також заборгованість по іншому кредитному договору - № 246/1/13-KLMV від 16.09.2013 в сумі близько 174 млн. грн. та 2,5 млн. доларів США, тобто відповідач має обовязки за двома кредитними угодами, вимоги за якими гіпотетично могли б бути задоволені в порядку договірного списання, і лише позивачу надано право вибирати спосіб виконання зобовязання по цих кредитних договорах; відповідачем не надано жодного документу/угоди, який би доводив згоду позивача на договірне списання для задоволення вимог банку саме за кредитним договором № 12/1/13-К, як не надано доказів погодження/рішення Фонду та/або Уповноваженої особи про зарахування зустрічних вимог відповідача в процедурі ліквідації за рахунок вкладу.

У судовому засіданні оголошена перерва із 02.10.2015 по 26.10.2015 на підставі статті 77 ГПК України.

У судовому засіданні 26.10.2015:

представник позивача, підтримуючи позовні вимоги та заперечуючи проти припинення провадження у справі, посилалася на доводи і міркування, викладені у позовній заяві та в Запереченні проти клопотання про припинення провадження у справі, просила повністю задовольнити позов як такий, що ґрунтується на умовах кредитного договору і договору іпотеки та на приписах чинного законодавства, просила залишити без задоволення клопотання відповідача та повністю задовольнити позов, повідомила суду, що реєстр акцептованих вимог кредиторів був затверджений лише 03.09.2015, рішення Фонду щодо зарахування зустрічних вимог не приймалося, отже, згоди на таке зарахування не було, відповідач має обовязки за двома кредитними угодами і лише позивачу надано право вибирати спосіб виконання зобовязання по цих кредитних договорах;

представник відповідача підтримала клопотання про припинення провадження у справі, просила його задовольнити, заперечила проти задоволення позову, стверджуючи, що станом на момент розгляду цієї справи зобовязання відповідача по кредитному договору повністю припинені у звязку із зарахуванням однорідних зустрічних вимог та сплатою залишку заборгованості на підставі ч. 8 ст. 46 ЗУ "Про гарантування вкладів фізичних осіб" і заяви відповідача та платіжного доручення від 09.09.2015, отже й іпотека припинена; звернула увагу суду на те, що всі умови Закону дотримані, відповідач є кредитором банку, що підтверджується довідкою Уповноваженої особи Фонду від 09.10.2015, відповідач не є повязаною особою, договірне списання договорами передбачене, тому зарахування зустрічних вимог відбулося і зобовязання відповідача за цим кредитним договором припинені.

У судовому засіданні 26.10.2015 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив таке.

30 січня 2013 року між ПАТ "ЗЛАТОБАНК" (Кредитодавець, Банк за Договором, Позивач у справі) та СТОВ "ХОРС" (Позичальник, Боржник за Договором, відповідач у справі) було укладено Кредитний договір № 12/1/13-K, далі - Кредитний договір, за умовами якого в порядку та на умовах, встановлених цим Кредитним Договором та чинним законодавством України, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та виконати інші умови цього Кредитного Договору.

Згідно пунктів 1.3.-1.5. цього Кредитного договору сума/розмір Кредиту становить 20 000 000 грн., кінцева дата повернення Кредиту: не пізніше 30 грудня 2013 року включно, за користування Кредитом Позичальником сплачуються Проценти у вигляді фіксованої Процентної ставки у розмірі 18% річних.

Протягом квітня 2013 - січня 2015 років між ПАТ "ЗЛАТОБАНК" та СТОВ "ХОРС" були підписані Додаткові договори № 1-17 до Кредитного договору № 12/11/13-К від 30.01.2013, якими вносилися зміни до Кредитного договору, зокрема, перенесено строк повернення кредиту в кінцевому результаті по 30 грудня 2015 року включно.

Відповідно до Кредитного договору позивач надав Позичальникові кредитні кошти в сумі 20 000 000 грн., що відображено у виписках із позичкового рахунку відповідача.

За умовою пункту 2.5. Кредитного договору Позичальник зобовязався самостійно сплачувати (перераховувати) проценти на рахунок для оплати Боргових зобовязань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

За доводами позивача за період з 30.01.2012 по 17.08.2015 нараховано 9172602,54 грн. процентів за користування кредитними коштами, сплачено в цей період було 7219725,95 грн., залишок боргу Позичальника по процентах складає 1952876,69 грн., який створився починаючи з лютого 2015 року.

Пунктом 4.1. Кредитного договору встановлено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення.

За розрахунками та доводами позивача заборгованість відповідача за Кредитним договором станом на 18.08.2015 становила 22 209 418,41 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 20 000 000 грн., заборгованості за процентами - 1952876,69 грн., заборгованість по сплаті пені 251541,72 грн.; штраф за неналежне виконання зобов'язань - 5 000 грн.

Для забезпечення виконання зобовязань, що випливають з укладеного між СТОВ "ХОРС" та ПАТ "ЗЛАТОБАНК" Кредитного договору № 12/1/13-К від 30.01.2013 та додаткових угод до нього, далі - Основне зобовязання, вказані сторони уклали 26 лютого 2013 року Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 112 (надалі - Договір іпотеки), за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно комплекс загальною площею 14 947,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська область, Драбівський район, сщ Драбово-Барятинське, вул. Нахімова, буд. 30, що належить Іпотекодавцю - СТОВ "ХОРС", заставною вартістю 20 000 000 грн. на рівні фактичної ринкової вартості.

24.12.2013 до Договору іпотеки внесено зміни щодо зміни кінцевого строку повернення кредиту на 30 грудня 2015 року, що підписані представниками сторін та посвідчені нотаріально.

Відповідно до постанови Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "ЗЛАТОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 "Про початок процедури ліквідації АТ "ЗЛАТОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "ЗЛАТОБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 р. до 12 травня 2016 р. включно.

СТОВ "Зернова компанія "ХОРС" 29.05.2015 подала Фонду заяву про задоволення вимог кредиторів (зареєстрована в Банку 29.05.2015 вх. № 1696), в якій просила визнати вказане товариство кредитором АТ "ЗЛАТОБАНК" щодо залишків коштів на рахунках товариства відповідно до укладених сторонами договорів, зокрема, і по договору банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014.

У звязку із внесенням Законом України від 16.07.2015 № 629-VIII змін до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та викладенням пункту 8 статті 46 Закону у новій редакції відповідач звернувся до позивача із ОСОБА_5 від 12.08.2015 № 12-01 (отриманий Банком в цей же день та зареєстрований за вх. № 6626/1), в якій повідомив про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 21 903 561,62 грн., що складала станом на 12.08.2015 заборгованість відповідача перед банком по кредитному договору № 12/1/13-К від 30.01.2013 в рахунок заборгованості АТ "ЗЛАТОБАНК" перед СТОВ "Зернова компанія "ХОРС" по договору банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014, яка загалом складала суму 39 047 671,23 грн.

Оскільки відповідач допустив прострочення сплати процентів за користування кредитом в період з лютого по серпень 2015 року, позивач вимагає дострокового повернення кредиту в повному обсязі та стягнення боргу по процентах за користування кредитом, пені і штрафу, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо вказаної вище заяви відповідача позивач не повідомив.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України N 4452-VI від 23 лютого 2012 року "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", далі - Закон № N 4452-VI, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно пункту 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

В частині 4 статті 44 Закону також вказано, що Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

В статтю 46 Закону було внесено зміни Законом України від 16.07.2015 № 629-VIII, які набрали чинності 12 серпня 2015 року, і з цієї дати доповнено частину другу статті 46 пунктом 8 такого змісту:

"8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Із матеріалів справи вбачається та відповідачем не спростовано і не заперечено, що борг відповідача перед ПАТ "Златобанк" по кредитному договору № 12/1/13-К від 30.01.2013 станом на 18.08.2015 складав 20 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 1 952 876,69 грн. боргу по процентах, а також позивач нарахував 251 541,72 грн. пені та 5 000 грн. штрафу за порушення відповідачем своїх зобовязань за цим кредитним договором, а всього заявлена позивачем у цьому позові сума складає 22 209 418,41 грн.

12.08.2015 відповідач надав позивачу ОСОБА_5 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12 серпня 2015 року, посилаючись на договір банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014, за яким заборгованість банку перед товариством складає 39 047 671,23 грн., та керуючись статтями 601 ЦК України, 203 ГК України, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Суд приходить до висновку, що вказані вище вимоги позивача та відповідача є зустрічними та однорідними і строк їх виконання настав, виходячи з такого.

Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В частині 3 статті 203 Господарського кодексу України вказано, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Вимоги позивача та відповідача є зустрічними і однорідними (грошовими); строк їх виконання настав, оскільки позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача прострочених процентів та достроково всієї суми кредиту у звязку із таким простроченням на підставі пункту 3.1.4. кредитного договору, а строк повернення коштів з рахунку банківського вкладу настав в силу пункту 3 частини 2 статті 46 Закону, в якій вказано, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідачем подано докази того, що він є кредитором банку із акцептованою сумою 37 320 023,91 грн. Суду не вказано причин, які б перешкодили спрямуванню належної суми коштів із депозитного рахунку відповідача на погашення його зобов'язань за кредитним договором № 12/1/13-К від 30.01.2013. За цим кредитним договором не було здійснено заміни застави, ці кошти перебували на депозитному рахунку відповідача станом на 13.05.2015, тобто на дату початку процедури ліквідації АТ "ЗЛАТОБАНК". Умовами вказаного договору банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014 (п. 4.2.3.) та кредитного договору (п. 3.1.10) передбачено договірне списання коштів з рахунків відповідача. Представник позивача у судовому засіданні підтвердила, що відповідач не являється пов'язаною з банком особою.

Тобто всі вказані в пункті 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" умови дотримані, тому суд вважає обґрунтованими та підтвердженими належними доказами доводи відповідача про те, що зобовязання СТОВ "Зернова компанія "ХОРС" в сумі 21 903 561,62 грн. по кредитному договору № 12/1/13-К від 30.01.2013 є припиненими на підставі пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" із змінами та статей 601 ЦК України, 203 ГК України.

У звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в сумі 21 903 561,62 грн. та перерахуванням відповідачем коштів в сумі 497 177,75 грн. по платіжному дорученню № 4877 від 09.09.2015 зобовязання відповідача за кредитним договором № 12/1/13-К є припиненими.

Доводи представника позивача суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке.

Заява про зарахування однорідних зустрічних вимог подана відповідачем 12.08.2015, тобто в день набрання чинності Законом України N 629-VIII від 16.07.2015, яким частину другу статті 46 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб" було доповнено пунктом 8. В цьому пункті не вказано момент подання заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, а згідно пункту 5-4 частини 1 статті 2 Закону кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань. Як встановлено, строк повернення відповідачу депозитних коштів настав ще 13.05.2015. Тому доводи позивача про те, що заява подана відповідачем передчасно, не відповідають приписам чинного законодавства, як і доводи щодо права банку на договірне списання коштів, оскільки відповідно до Закону наявність такого права в договорах між сторонами є однією із умов зарахування зустрічних однорідних вимог.

Помилковими є доводи представника позивача про право позивача визначати договір, по якому повинно проводитись зарахування (виходячи із наявної у відповідача заборгованості перед позивачем по іншому кредитному договору), оскільки це суперечить вимогам статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, які не ставлять зарахування зустрічних однорідних вимог у залежність від думки чи позиції іншої сторони, та в силу приписів вказаних норм зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, при цьому для такого зарахування достатньо заяви однієї сторони. Оскільки інше в Законі не вказано, то приписи статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України застосовуються в даному випадку в повній мірі.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у листі від 21.09.2015 р. N 12-33820/15 вказав, що пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку. У цьому листі мова не йде про рішення Фонду чи інші умови крім тих, що вказані у самому Законі.

Суд не приймає до уваги також посилання представника позивача на неможливість виконання ним умови про договірне списання грошових коштів з огляду на встановлене законом обмеження щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час ліквідаційної процедури, оскільки АТ "ЗЛАТОБАНК" набув право на депозитний вклад відповідача в силу Закону і зобовязання відповідача по кредитному договору припинилися так само, як і припинилися зобовязання Банку перед відповідачем по договору банківського вкладу.

Згідно пункту 6 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За приписом пункту 2 частини 2 статті 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, що виконує функції з ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відтак, виходячи із системного аналізу вимог Закону, до закінчення технологічного циклу банку відноситься, зокрема, і повне погашення заборгованості перед Банком по кредитних зобов'язаннях, а відтак, зарахування Банком коштів з депозитного рахунку Клієнта, відкритого у цьому банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором цього ж Клієнта, є фактично погашенням заборгованості Банку та перед Банком, сприяє збереженню ліквідаційної маси Банку, не призводить до її зменшення, не змінює черговості задоволення вимог вкладників банку та не порушує їх права і законні інтереси.

Вказаний висновок суду відповідає позиції Верховного суду України у Постанові від 24 жовтня 2011 року у справі № 3-112гс115 та у постановах Вищого господарського суду України від 12.03.2015 у справі 910/15859/14, від 26.03.2015р. у справі 910/15858/14.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 названого Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Оскільки судом встановлено, що основне зобов'язання за кредитним договором № 12/1/13-К від 30.01.2013 припинене, тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26.02.2013 задоволенню не підлягає.

Отже у позові позивачу слід відмовити повністю.

З огляду на викладене та враховуючи те, що предметом спору у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки, клопотання відповідача про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору щодо заборгованості відповідача по кредитному договору, є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 02.11.2015 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко