КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11494/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача Калетнік М.Ю.

Від відповідача (апелянта) Цівінська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення 1 824 837, 58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" заборгованість у розмірі 1603060 (один мільйон шістсот три тисячі шістдесят) грн., 1255 (одна тисяча двісті п'ятдесят п'ять) грн. 55 коп. пені, 155551 (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 13 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 10319 (десять тисяч триста дев'ятнадцять) грн. 70 коп. та 35403 грн. 71 коп. судового збору

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог мотивовано порушенням відповідачем законодавчих та договірних положень щодо своєчасної оплати вартості поставленого протягом спірного періоду товару з порушенням погоджених сторонами строків, є підставами для стягнення з відповідача основного боргу, також застосування відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також штрафної санкції у вигляді пені.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 - скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до пункту 4.1 договору поставки № УГВ 9089/22/2-14 від 30.07.2014, розрахунки проводяться за договором шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання - передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах зазначених у специфікації. Апелянт наголошував, що в порушення умов наведеного пункту договору, рахунок - фактура на оплату отриманого товару позивачем виставлений не був, а тому строк оплати отриманого товару не настав.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 передано судді - доповідачу Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду Тищенко А.І. від 18.09.2015, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Корсакової Г.В., апеляційну скаргу по справі № 910/11494/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2015 поновлено ПАТ «Укргазвидобування» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.10.2015.

В судовому засіданні 21.10.2015 представник доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2015 проти доводів апеляційної скарги - заперечував, вказував на те, що рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування - відсутні.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявним матеріалами справи, 30.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №УГВ 9089/22/2-14 від 30.07.2014 (далі за текстом - договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар, зазначеній в специфікації, що додається до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець прийняти і оплатити товар.

За умовами договору найменування (асортимент) товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується в специфікації (п. 1.2 договору).

Ціна договору вказана у специфікації, загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару. Розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікаціях. До рахунку додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна (п. 3.1, п 4.1, п. 4.2 договору).

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників вказується в специфікації до цього договору. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до відповідача з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. (п. п. 5.1., 5.3 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання зобов'язань.

Відповідно до специфікації №1 від 30.07.2014 до договору оплата товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати постачання, загальна вартість товару складає 3190009 грн. 20 коп., у тому числі ПДВ 531668 грн. 20 коп.

За порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (п.7.11. договору).

Сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонам і діє до 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання зобов'язань.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується рознарядками на отримання МТР з додатками від 31.07.2014 №22/2-14/144, № 22/2-14/145, № 22/2-14/143 та актами приймання-передачі від: 11.08.2014 № 44 на суму 864513,60 грн., 19.08.2014 № 21 на суму 127551,60 грн., 19.08.2014 №58 на суму 31107, 60 грн., 03.09.2014 №12 на суму 546279,60 грн., 03.09.2014 № 11 на суму 36254,40 грн., 03.09.2014 № 36 на суму 17712 грн., 01.12.2014 №57 на суму 12109,20 грн., 01.12.2014 №52 на суму 148120,80 грн., 01.12.2014 № 29 на суму 44173,20 грн., 22.12.2014 № 108 на суму 14342,40 грн., 22.12.2014 № 202 на суму 44587,20 грн., 22.12.2014 № 200 на суму 41745,60 грн., 24.12.2014 № 137 на суму 340250,40 грн., 26.12.2014 № 197 на суму 357732,00 грн.

Дані акти приймання-передачі підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень і посвідчені печатками обох сторін.

Крім того, факт поставки товару позивачем відповідачу підтверджується рахунками на оплату по замовленню: № Е-1805 від 11.08.2014 на суму 864513,60 грн., №Е-1858 від 19.08.2014 на суму 31107,60 грн., №Е-2004 від 03.09.2014 на суму 17712 грн., №Е-2017 від 03.09.2014 на суму 36254,40 грн., №Е-2019 від 03.09.2014 на суму 546279,60 грн., №Е-2520 від 01.12.2014 на суму 148120,80 грн., №Е-2521 від 01.12.2014 на суму 12109,20 грн., №Е-2522 від 01.12.2014 на суму 44173,20 грн., №Е-1769 від 22.12.2014 на суму 14342,40 грн., №Е-2895 від 22.12.2014 на суму 44587,20 грн., №Е-2897 від 22.12.2014 на суму 41745,60 грн., №Е-2917 від 23.12.2014 на суму 340250,40 грн., №Е-2933 від 26.12.2014 на суму 357732 грн.

Відповідно до банківських виписок від 18.11.2014 та від 30.12.2014 відповідачем частково перераховано позивачу оплату за товар згідно договору в сумі 631353 грн. 60 коп. та 392065 грн. 20 коп. відповідно.

У зв'язку із залишилася несплаченою відповідачем за договором заборгованість по оплаті товару в розмірі 1603060 грн. 00 коп.

Позивачем відповідачу була надіслана претензія про сплату заборгованості №5425 від 23.01.2015 за договором поставки № УГВ № 9089/22/2-14 від 30.07.2014 на суму 1603060 грн. 80 коп. з вимогою перерахувати зазначену суму на рахунок позивача у строк до 17.10.2014. Однак відповідь на претензію позивачем не отримана, заборгованість у сумі 1603060 грн. 80 коп. відповідачем не сплачена.

У зв'язку із частковим виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором по оплаті поставленого товару, позивачем у позові заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 1603060 грн. 80 коп.

Крім того, у зв'язку із простроченням оплати заборгованості за отриманий товар за договором позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2484 грн. 27 коп. пені, 198874 грн. 81 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних у розмірі 20418 грн. 50 коп.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи акти приймання - передачі містять підписи уповноважених представників сторін.

Враховуючи викладене, актами приймання - передачі було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що відповідачем 18.11.2014 та 30.12.2014 було частково сплачено заборгованість за договором, що вбачається банківських виписок.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на наведену норм у чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підписання відповідачем актів приймання - передачі товару, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарських операцій, а у суб'єкта господарювання виникає обов'язок щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

В силу наведених вище положень законодавства прийняття відповідачем товару від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити отриманий товар відповідно до умов договору та товаросупровідних документів.

Довод апелянта про те, що в порушення умов п. 4.1 договору позивачем не був виставлений рахунок - фактура на оплату отриманого товару, а тому строк оплати отриманого товару не настав - судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необґрунтований, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. (Даної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 37/405 від 29.09.2009).

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що п. 4.1 договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікаціях, а згідно пункту 4 узгодженої сторонами специфікації від 30.07.2014 встановлено, що оплата товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати постачання, а враховуючи те, що датами постачання товару є дати підписання сторонами актів приймання - передачі товару, а тому строк оплати за наведеними актами настав (через 30 календарних днів з дати постачання за кожним актом приймання - передачі).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, відповідач всупереч ст. 526, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України не виконав зобов'язання по сплаті отриманої продукції в повному обсязі, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість, розмір якої не оспорений відповідачем та становив на момент винесення судом першої інстанції відповідного рішення 1 603 060,00 грн., який обгрунтовано присуджений до стягнення судом першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін, що частиною першою статті 104 ГПК не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду (п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17 травня 2011 року N 7), проте, сторони не позбавлені реалізувати свої процесуальні права на інших стадіях судового процесу.

Крім того, у зв'язку із простроченням оплати заборгованості за отриманий товар за договором позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2484 грн. 27 коп. пені, 198874 грн. 81 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та 3% річних у розмірі 20418 грн. 50 коп.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, положення п. 7.11 договору, судом апеляційної інстанції перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок суми пені, і з яким суд апеляційної інстанції погоджується щодо присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 1255 грн. 55 коп. пені.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 Постанови від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом апеляційної інстанції перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних нарахувань на суму заборгованості за періоди з 11.09.2014 по 17.11.2014, 19.09.2014 по 29.12.2014, 04.10.2014 по 29.12.2014, 01.01.2015 по 23.01.2015, і з яким суд апеляційної інстанції погоджується щодо присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 155551 грн. 13 коп. інфляційних втрат.

Також, судом апеляційної інстанції перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних від простроченої суми оплати товару за договором, і з яким суд апеляційної інстанції погоджується щодо присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 10319 грн. 70 коп. 3% річних.

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 1603060 грн., 1255 грн. 55 коп. пені, 155551 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 10319 грн. 70 коп. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки останнє відповідає нормам матеріального та процесуального права, винесено з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд вірно встановив обставини справи та зробив щодо них вірні висновки, застосувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2015 у справі №910/11494/15 - залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/11494/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала