ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" жовтня 2015 р. Справа № 925/1539/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю; ОСОБА_2 - директор;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "Агросистема-Інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос-Т" про стягнення 72 660,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 72 660,65 грн. з яких 36 641,32 грн. залишку основного боргу, 19 616,96 грн. інфляційних, 15 183,01 грн. пені та 1 219,36 грн. 3 % річних на підставі укладених між сторонами угод.

09 жовтня 2015 року позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 66), в якій просить суд стягнути з відповідача лише 70 291,61 грн., з них: 36 641,32 грн. основного боргу, 17 481,01 грн. інфляційних, 14 977,87 грн. пені та 1 191,41 грн. 3 % річних.

Суд розцінює дану заяву як зменшення позовних вимог та приймає її до розгляду, оскільки вона подана в порядку ст. 22 ГПК України та не порушує прав сторін.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було укладено угоду у спрощений спосіб, за умовами якої позивач передав відповідачу товар (засоби захисту рослин) на суму 33 304,32 грн. за накладною № РН-0000012 від 30.05.2014 року ( а.с. 23) та на суму 14 337,00 грн. за накладною № РН-0000010 від 02.06.2014 року (а.с. 24).

У відповідності до ст. 181 Господарського Кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідач факт отримання товару за вказаними накладними підтвердив, спору щодо якого якості між сторонами немає.

За своїм правовим змістом, укладений сторонами договір є договором поставки та відповідає ст. 712 ЦК України, за якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 692 ЦК України, яка знаходиться у розділі про договір купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У відповідності до інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 р. N 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" судам роз'яснено такий порядок застосування ч. 1 ст. 692 ЦК України щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу у співвідношенні з ч. 2 ст. 530 ЦК України. Зокрема, зазначено таке: відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 N 5002-8/481-2011). При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Отже, у відносинах сторін, для встановлення строку платежу відповідач не зобов'язаний був направляти позивачу претензію чи вимогу про оплату товару.

Таким чином, з моменту підписання уповноваженою особою відповідача видаткових накладних та скріплення їх печаткою підприємства, що засвідчує отримання товару, у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості товару.

За доводами відповідача, що також не заперечується позивачем, за отриманий за накладною № РН-0000012 від 30.05.2014 року товар (астел плюс) відповідач сплатив на користь позивача 4 000,00 грн. 08.05.2014 року та 7000,00 грн. 24.06.2014 року (а.с. 58-59), а всього - 11000,00 грн.

Залишок основного боргу становить лише 36 641,32 грн. (33304,32 + 14337,00 - 11000,00)

Оскільки сторонами не було укладено договору в формі єдиного документу та немає окремої угоди про встановлення права на нарахування пені за прострочення розрахунків між сторонами, то позивач не має права нараховувати пеню за прострочення розрахунків в сумі 14 977,87 грн.

Згідно положень ст. 546,547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Також ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що пеня встановлюється за домовленістю сторін у договорі, але при сплаті розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ за період нарахування пені.

Право на нарахування інфляційних та 3% річних позивач має незалежно від того, чи існує між сторонами письмова домовленість про це, оскільки право на нарахування цих платежів за прострочення грошового зобов"язання встановлено ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ході розгляду справи сторонами укладено мирову угоду, передану на затвердження суду, за умовами якої сторони домовилися про таке:

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос-Т", сплачує на користь позивача, Приватного підприємства "Агросистема-Інвест", 36 641,32 грн. залишку боргу за отриманий товар за обома вищевказаними накладними та відшкодовує судові витрати за позовом в сумі 1218,00 грн.

Вказані кошти повинні бути сплачені на рахунок позивача до 31 грудня 2015 року.

Зі свого боку позивач визнає, що після належного виконання відповідачем умов цієї мирової угоди всі зобов'язання відповідача перед позивачем за позовними вимогами припиняються.

За змістом статті 78 ГПК України умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Мирову угоду між сторонами у справі підписали уповноважені особи за довіреністю та в силу повноважень керівника. Мирова угода стосується лише прав та обов'язків сторін за предметом спору.

Суд дійшов висновку, що укладена між сторонами Мирова угода від 30.10.2015 року не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права чи охоронювані законом інтереси, тому затверджує її.

За наслідками затвердження мирової угоди суд припиняє провадження у справі.

Наслідки припинення провадження у справі, передбачені ст. 80 ГПК України про неможливість повторного звернення позивача до суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, представникам сторін роз'ясненні в судовому засіданні та їм зрозумілі.

Затверджена мирова угода між сторонами підлягає добровільному виконанню.

Ухвалою від 14.09.2015 року, при порушенні провадження у справі, суд також розглянув клопотання позивача про забезпечення позову, у задоволенні якого відмовив. Дане клопотання позивачем не було оплачено судовим збором.

У відповідності до роз'яснення п. 2.22 постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" -- у разі коли ГПК не передбачено можливості повернення господарським судом заяви у зв'язку з неподанням доказів сплати суми судового збору (наприклад, заяви про забезпечення позову), то суд повинен розглянути зазначену заяву й за відсутності таких доказів, а розподіл відповідних сум судового збору здійснити між сторонами згідно із статтею 49 названого Кодексу у залежності від результатів розгляду відповідної заяви; про такий розподіл може бути зазначено і в рішенні (постанові) господарського суду, прийнятому(-ій) за результатами розгляду справи, або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У відповідності до ст. 80 ГПК України, при припиненні провадження у справі суд повинен провести розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, з позивача на користь державного бюджету України слід стягнути 609,00 грн. несплачених судових витрат за розгляд судом клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 49, 78, 86 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву сторін від 30.10.2015 року про затвердження мирової угоди від 30.10.2015 року - задовольнити.

2. Затвердити укладену сторонами в ході розгляду справи мирову угоду від 30.10.2015 року, за умовами якої:

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос-Т" (ідентифікаційний код 35579120, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Урицького, 12) сплачує на користь позивача, Приватного підприємства "Агросистема-Інвест" (ідентифікаційний код 39018853, м. Черкаси, вул. Волкова, 71) лише 36 641,32 грн. залишку боргу за отриманий товар за видатковими накладними № РН-0000012 від 30.05.2014 року та № РН-0000010 від 02.06.2014 року і відшкодовує судові витрати за позовом в сумі 1218,00 грн.

Вказані кошти повинні бути сплачені на рахунок позивача до 31 грудня 2015 року.

Зі свого боку позивач визнає, що після належного виконання відповідачем умов цієї мирової угоди всі зобов'язання відповідача перед позивачем за позовними вимогами припиняються.

Провадження у справі припинити.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Агросистема-Інвест" (ідентифікаційний код 39018853, м. Черкаси, вул. Волкова, 71) на користь Державного бюджету України через місцеві органи ДПІ - 609,00 грн. судового збору із зарахуванням на рахунок 3002 в УДКСУ у м. Черкаси, МФО 854018, ідентифікаційний код суду 03500051.

Наказ видати.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос-Т" знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Урицького, 12.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом 5 днів.

Ухвалу в частині виконання умов затвердженої мирової угоди може бути пред'явлено до примусового виконання до 01 січня 2017 року.

Суддя Н.М. Спаських