номер провадження справи 32/117/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 Справа № 908/4331/15

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агропромислова Компанія Фаворит, (27613, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Підгайці, вул. Польова, 1-В)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Домна, (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 26-А, адмін. будівля 7-Б, оф. 6)

про стягнення грошових коштів в сумі 173873,00 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, протокол № 1 від 09.12.2014 р.

ОСОБА_3, довіреність б/н від 17.07.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 19.08.2015 р.

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агропромислова Компанія Фаворит з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Домна про стягнення 173873,00 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/4331/15, присвоєно справі номер провадження 32/117/15, з призначенням судового засідання на 20.08.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.08.2015 р. за клопотанням відповідача строк розгляду справи продовжено, слухання справи відкладено на 02.10.2015 р.

В судовому засіданні 02.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, для надання додаткових доказів оголошено перерву до 07.10.2015 р.

В судовому засіданні 07.10.2015 р. позивач підтримав позовні вимоги в обґрунтування яких посилається на ст. ст. 525, 526, 610, 611, 612, 655, 693 ЦК України, ст. 221 ГК України.

Відповідач позов не визнав, вважає вимоги позивача необґрунтованими і безпідставними, з підстав викладених в відзиві на позовну заяву (відзив долучений до матеріалів справи).

У засіданні суду 07.10.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Запорізької області передано спір про стягнення з ТОВ Виробниче підприємство Домна на користь ТОВ Агропромислова компанія Фаворит 173873,00 грн. вартості непоставленого товару.

У якості норми матеріального права для стягнення вартості непоставленого товару позивач посилається на ст. 693 ЦК України.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що між сторонами у справі було досягнуто домовленості за спрощеним способом щодо купівлі у відповідача позивачем у травні 2015 р. металопрокату.

Як зазначає позивач, відповідач прийняв замовлення позивача на купівлю металопрокату в кількості 14,03 тон шляхом виставлення рахунків-фактури на загальну суму 173873 грн.: № СФ-0000455 від 15.05.2015 р. на суму 117373,00 грн. та № СФ-0000457 від 15.05.2015 р. на суму 56500 грн.

Позивач виконав передплату за металопрокат, перерахувавши на розрахунковий рахунок відповідача 198200 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 156 від 20.05.2015 р. на суму 129450 грн. грн. та платіжним дорученням № 157 від 20.05.2015 р. на суму 68750 грн.

В платіжному дорученні № 156 від 20.05.2015 р. р. в призначені платежу зазначено: Оплата за металопрокат згідно рахунку-фактури № СФ-0455 від 15.05.2015 р., а в платіжному дорученні № 157 від 20.05.2015 р. р. в призначені платежу зазначено: Оплата за круг згідно рахунку-фактури № СФ-00457 від 15.05.2015 . Перерахування зазначених сум підтверджується копіями банківських виписок, які долучені до матеріалів справи.

Позивач на адресу відповідача направив лист вих. № 11 від 21.05.2015 р. яким звернувся до відповідача з проханням повернути кошти в сумі 24327 грн., на які продукція не буде поставлена.

Відповідач повернув зайво сплачені кошти позивачу в сумі 24327 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 551 від 22.05.2015 р.

Таким чином, станом на момент вирішення справи, заборгованість відповідача перед позивачем, враховуючи часткове повернення суми попередньої оплати становить 173873,00 грн.

19.06.2015 р. року позивач в порядку ст. 530 ЦК України направив відповідачу претензію (вих. № 14) про оплату заборгованості в сумі 173873,00 грн. за неотриманий товар, про що свідчить опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек від 19.06.2015 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак, відповіді на претензію не надано, сума попередньої оплати до теперішнього часу не повернута.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ч.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст. 640, ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на підставі виставленого відповідачем рахунку та прийняття його позивачем до оплати, між субєктами господарської діяльності згідно з приписами ст.ст.11,202,509,642 ЦК України, ст.173 ГК України виникли зобовязання, які за своїм змістом фактично є укладенням договору.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін було врегульовано договором купівлі - продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, та підтверджується сторонами у справі, за домовленістю сторін, на виконання укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору купівлі - продажу металопрокату, відповідач виставив позивачу рахунки-фактури № СФ-0000455 від 15.05.2015 р. на суму 117373,00 грн. та № СФ-0000457 від 15.05.2015 р. на суму 56500 грн., а позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату, що підтверджується платіжними дорученнями № 156 від 20.05.2015 р. на суму 129450 грн. грн. та № 157 від 20.05.2015 р. на суму 68750 грн.

Отже, позивач виконав зі свого боку договірні зобовязання. Однак, за твердженнями позивача товар він не отримував.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вказує відповідач, що у межах даного правочину позивач, згідно довіреності № 44 від 20.05.2015 р., виданої на ім'я директора ОСОБА_2 отримав товар та вивіз його своїм автотранспортом.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статтей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", накладні являються первісними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів на підставі первинних документів.

В якості доказів передачі товару позивачу за спірним договором суд зобов'язав відповідача надати оригінали первинних бухгалтерських документів які підтверджували передачу товару позивачу, в тому числі довіреність № 44 від 20.05.2015 р. на отримання товару.

Представник відповідача в судовому засіданні письмово та усно пояснив, що оригінали первинних документів, які стосуються отримання товару позивачем у нього відсутні.

Суд вважає, що зазначена копія довіреності № 44 від 20.05.2015 р. не є належним доказом передачі товару позивачу.

Будь-які інші документи, які доводили б здійснення передачі металобрухту позивачу, в матеріалах справи відсутні.

Доказів повернення відповідачем вказаної суми у розмірі 173873,00 грн., здійсненої позивачем попередньої оплати за товар, матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи в суді відповідач має заборгованість за товар в сумі 173873,00 грн., доказів її погашення не надав, то вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 173873,00 грн. обґрунтована і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агропромислова Компанія Фаворит до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Домна про стягнення 173873,00 грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Домна, (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 26-А, адмін. будівля 7-Б, оф. 6, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агропромислова Компанія Фаворит, (27613, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Підгайці, вул. Польова, 1-В, ) 173873 (сто сімдесят три тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 00 коп. основного боргу та судовий збір у розмірі 3477 (три тисячі чотириста сімдесят сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 20 жовтня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.