ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року Справа № 904/6616/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Чимбар Л.О. доповідач,

суддів: Антоніка С.Г., Герасименко І.М.

при секретарі судового засідання Мудрак О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 29.09.2015 року, представник;

представник відповідача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року у справі №904/6616/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕРСЕРВІС", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року у справі №904/6616/15 (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та ОСОБА_2" в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та ОСОБА_2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лідерсервіс грошові кошти у сумі 948235, 78 грн. та 18964, 72 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення в частині стягнення з Відповідача суми судового збору в розмірі 18 964,72 грн., як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Прийняти постанову, якою позов, в частині стягнення з Відповідача суми судового збору в розмірі 18 964,72 грн. залишити без задоволення. Стягнути з Позивача сплачену за подання апеляційної скарги суму судового збору в розмірі 1339,80 грн..

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що Позивач в позовній заяві стверджував про невиконання Відповідачем закриття рахунку, невиконання платіжних доручень про перерахування коштів.

Також посилається на те, що Позивача не навів жодних доказів наявності на його рахунку грошових коштів станом на день ухвалення рішення, а судом не було встановлено та підтверджено факту наявності грошових коштів в розмірі 948235,78 грн. на момент винесення рішення по справі.

Скаржник вказує, що суд неповно дослідив та вивчив докази в цій справі та зробив хибні висновки стосовно обставин справи, у звязку з чим виніс необґрунтоване, однобічне рішення на користь Позивача.

16.10.2015 року на адресу суду надійшла заява від скаржника, в якій просить суд, при розгляді справи врахувати, що Постановою Правління Національного банку України №612 від 17.09.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних» АТ «Банк «Фінанси та ОСОБА_2» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та ОСОБА_2» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та ОСОБА_2» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 року у справі №904/6616/15 прийнято та призначено апеляційну скаргу до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Чимбар Л.О., суддів Антоніка С.Г., Чохи Л.В..

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_3 від 19.10.2015 року, у звязку з перебуванням у відпустці судді Чохи Л.В. члена колегії суддів, справа передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Чимбар Л.О. (доповідач), судді: Антонік С.Г., Герасименко І.М..

У судове засідання 19.10.2015 року представник Відповідача не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013 року №28.

У судовому засіданні 19.10.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 14.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Лідерсервіс (далі - клієнт) та Публічним акціонерним товариством Фінанси та ОСОБА_2 в особі Криворізької філії АТ "Банк "Фінанси та ОСОБА_2" (далі - банк) було укладено договір на розрахунково-касове обслуговування №4081.

Відповідно до пункту 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті: №9980 та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунку в порядку і на умовах, визначених договором.

Банк відкрив клієнту поточний рахунок №9980 та зобовязався здійснити його розрахунково-касове обслуговування.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Пункт 3.2.1 договору передбачає, що клієнт має право самостійно розпоряджатись грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 3.3.2 договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Банк зобовязаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений внутрішніми документами банка робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (пункт 3.3.3 договору).

Позивач вказує, що з кінця січня-початку лютого 2015 року відповідач припинив розрахунково-касове обслуговування та виконання платіжних доручень щодо коштів, які знаходяться на поточному рахунку позивача, у зв'язку з чим 21.07.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування, в якій повідомив про розірвання договору та №4081 від 14.04.2014 та закриття поточного рахунку №9980, який відкритий у відділенні Криворізької філії ПАТ "Банк "Фінанси та ОСОБА_2".

21.07.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття поточного рахунку, в якій просив перерахувати залишок коштів на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідерсервіс" №2139 в Публічному акціонерному товаристві "ОСОБА_2 Банк" та виставив відповідачу платіжне доручення №350 від 21.07.2015 року на суму 948235,78 грн..

Відповідач не виконав вищевказане платіжне доручення від 21.07.2015 року №350.

Згідно банківської виписки станом на 21.07.2015 року на рахунку позивача обліковуються кошти у розмірі 948235,78 грн..

Оскільки відповідач рахунок позивача не закрив, грошові кошти не перерахував, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України та частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 55 Закону України Про банки та банківську діяльність передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 341 Господарського кодексу України, розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Пунктом 1.37 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже за усіх обставин позивач є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності в силу статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного одексу України, є непорушним.

Частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (частина 1 статті 1089 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 8.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (стаття 8.4 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні).

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (стаття 30.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні).

Згідно з договором відповідач взяв на себе зобовязання своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування позивача, у відповідності з чинним законодавством України.

Стаття 1074 Цивільного кодексу України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За умовами статті 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Відповідно до пункту 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (далі Інструкція) передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обовязкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, імя по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Відповідач порушив взяті на себе зобовязання, передбачені договором.

Відповідно до частини 3 статті 1075 Цивільного кодексу України після розірвання договору банківського рахунку залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Пунктом 20.6 Інструкції встановлено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши вказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено умови укладеного з позивачем договору №4081 розрахунково-касового обслуговування від 14.04.2014 року факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 948235,78 грн. доведено належним чином, а тому господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що позивач у даній справі виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядженням належними йому коштами, а відповідач є боржником у спірних правовідносинах і вказані вимоги підпадають під обмеження, встановлені положеннями п.1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області винесено 07.09.2015р., тоді як Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та ОСОБА_2» до категорії неплатоспроможних» лише 17.09.2015р., тобто після ухвалення рішення у даній справі.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим в частині стягнення з скаржника суми судового збору у розмірі 18964,72грн., оскільки у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України, господарський суд відшкодовує витрати по сплаті судового збору стороні, на користь якої відбулося рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і обєктивного дослідження поданих доказів та вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року у справі №904/6616/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року у справі №904/6616/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Головуючий суддя Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Герасименко

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.10.2015 року.