ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"27" жовтня 2015 р. № 925/1708/15

м. Черкаси

Суддя господарського суду Черкаської області Грачов В.М., розглянувши матеріали за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Авто» до відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції про визнання права власності та звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Мілк Авто» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції (далі - відповідач) в якому просив суд визнати за ТОВ «Мілк Авто» право власності на рухоме майно та звільнити це майно з під арешту, накладеного постановами від 09.09.2015 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черкаського управління юстиції Атамась Ю.О. в рамках виконавчого провадження ВП №48529963.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається позивач, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Згідно п. 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Зокрема, за поданим у здійсненні виконавчого провадження позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження») судовий збір сплачується таким чином, як зазначено в абзаці першому цього підпункту.

З огляду на приписи пунктів 2, 3 частини другої статті 54 ГПК України, позовна заява повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків за його наявності, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес та не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Із позовної заяви і доданих до неї документів вбачаю, що позивачем, всупереч приписам частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», визначено відповідачем відділ державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції, а не стягувача і боржника у виконавчому провадженні ВП №48529963, не вказано ідентифікаційного кода відповідача, не зазначено ціну позову.

Зазначені обставини є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 2,4 ч. 1 ст. 63, п. 2 ч. 2 ст. 54, ст. 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву з доданими до неї документами повернути позивачу без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття - 29.10.2015 року та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області.

Суддя Грачов В.М.