ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 жовтня 2015 р. Справа № 918/1105/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак"

про стягнення боргу за надані послуги за договором перевезення в сумі 9 773 грн. 38 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : ОСОБА_2 (директор).

Від відповідача : не з'явився.

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" про стягнення боргу за надані послуги за договором перевезення в сумі 7 000 грн. 00 коп., 1 560 грн. 00 коп. пені, 77 грн. 34 коп. 3% річних та 1 136 грн. 04 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 17.09.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 01.10.2015р.

Ухвалою суду від 01.10.2015р. розгляд справи відкладено на 15.10.2015р.

Ухвалою суду від 15.10.2015р. розгляд справи відкладено на 27.10.2015р.

В судовому засіданні 27.10.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання 01.10.2015р., 15.10.2015р. та 27.10.2015р. не зявився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36, 43, 54).

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду позовної заяви без участі представника відповідача відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" (надалі виконавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" (надалі замовник) укладено Договір на міжнародні вантажні автомобільні перевезення №АЕ-02/03 (надалі Договір; а.с. 23 4).

Відповідно до п.1.1. Договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання щодо забезпечення доставки вантажів автомобільним транспортом по території України, та на території іноземних держав згідно заявок замовника. Номенклатура, кількість, спосіб перевезення та вимоги до транспортного засобу, особливі умови та інші умови виконання послуг оговорюються в заявках, які додаються до договору, і є невідємною частиною договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами згідно заявки за умовами належного виконання договірних зобов'язань, на підставі рахунку виконавця, врученого замовнику.

У випадку несвоєчасної оплати послуг з перевезення замовник сплачує виконавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки оплати (п. 4.6. Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р..

Договір підписано уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір замовлення на здійснення транспортних послуг №Б/Н від 27.03.2015р. по маршруту м. Рівне, вул. Біла (адреса завантаження) 07-400 Ostroleka Polska (адреса розвантаження); митний перехід Ягодин; узгоджена вартість послуг 10 000 грн. 00 коп. (Безготівковий розрахунок, передоплата на замитненні 4 000 грн. 00 коп. на р/р рахунок перевізника, згідно рахунку). Дата завантаження 27.03.2015 р. (а.с.25).

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 082211 від 23.03.2015р. та актом надання послуг №80 від 01.04.2015р. (а.с.26-27).

Зі сторони відповідача жодних мотивованих відмов від прийняття виконаних позивачем робіт не надано, чим він підтверджує виконання позивачем умов договору в повному обсязі та відсутність будь-яких зауважень до виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату заїзду автомобіля в зону митного контролю 27.03.2015р., відповідач здійснив передоплату у розмірі 3 000 грн. 00 коп., що підтверджується звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" (а.с. 29).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, 18.06.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" надіслало ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" претензію, в якій просило оплатити заборгованість за Договором в сумі 7 000 грн. 00 коп. (а.с. 31, докази направлення а.с. 32).

Вказана претензія залишена відповідачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" без відповіді та задоволення.

Таким чином, з врахуванням здійснених проплат за відповідачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" перед позивачем рахується заборгованість за надані транспортні послуги в сумі 7 000 грн. 00 коп.

Також, на підставі п. 4.6. Договору та частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобовязання за період з 28.03.2015р. по 21.04.2015р. на суму 1 000 грн. 00 коп. та за період 22.04.2015р. по 31.08.2015р. на суму 7 000 грн. 00 коп. позивач нарахував відповідачу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" пеню в сумі 1 560 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 136 грн. 04 коп. та 3% річних в розмірі 77 грн. 34 коп.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Укладений 27.03.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" Договір за своєю правовою природою є Договором перевезення.

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. Аналогічні норми містить і ст. 307 ГК України

Відповідно до частини 1 статті 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956р. в м. Женеві (надалі Конвенція). Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

За ст.ст. 4 та 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведеного, вимога позивача про стягнення заборгованості за надані послуги за договором № АЕ-02/03 на міжнародні вантажні автомобільні перевезення від 27.03.2015р. в сумі 7 000 грн. 00 коп. стверджується матеріалами справи, нормами чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем за неналежне виконання умов договору в частині проведення розрахунків, на підставі п. 4.6. Договорів та ст. 625 ЦК України нараховано 1 560 грн. 00 коп. пені, 77 грн. 34 коп. 3% річних та 1 136 грн. 04 коп. інфляційних втрат (розрахунок а.с. 13-17).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Позивач нарахував пеню за період з 28.03.2015р. по 21.04.2015р. на суму 1 000 грн. 00 коп. та за період 22.04.2015р. по 31.08.2015р. на суму 7 000 грн. 00 коп. в розмірі 1 560 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що умовами договору не встановлено строку оплати наданих послуги перевезення. Разом з тим, згідно договорузамовлення на здійснення транспортних послуг №Б/Н від 27.03.2015р., вартість послуг перевезення становить 10 000 грн. 00 коп., при цьому сторонами погоджено передоплату на замитненні в сумі 4 000 грн. 00 коп. на р/р рахунок перевізника, згідно рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив передоплату не у повному розмірі, сплативши на рахунок позивача 3 000 грн. 00 коп. Оскільки вимога про передоплату в сумі 4 000 грн. 00 коп. була встановлена в договорізамовленні на здійснення транспортних послуг №Б/Н від 27.03.2015р. строк здійсненна передоплати встановлений на 27.03.2015р. Таким чином, право нарахування пені на суму недоплаченої передоплати в сумі 1 000 грн. 00 коп. виникло у позивача з 28.03.2015р.

Крім того, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" 10.04.2015р. за допомогою підприємства поштового звязку "Нова Пошта" відправленням №6880 надіслано документи на оплату наданих послуг, який отриманий ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" 14.04.2015р. 9а.с.

Відповідно до частин 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач не виконав свого зобовязання та не сплатив суми заборгованості протягом 7 днів з моменту отримання документів на оплату наданих послуг перевезення, у позивача право на нарахування пені на суму 7 000 грн. 00 коп. виникло з 22.04.2015р.

Перевіривши розрахунок, суд встановив, що розрахунок заявленої до стягнення пені містить арифметичні помилки. Так, нараховані позивачем за період з 28.03.2015р. по 21.04.2015р. на суму 1 000 грн. 00 коп. та за період 22.04.2015р. по 31.08.2015р. на суму 7 000 грн. 00 коп. зазначені компенсаційні виплати складають 1 555 грн. 40 коп., які є обґрунтованими та підлягають до стягнення.

У частині стягнення з відповідача 04 грн. 60 коп. пені суд відмовляє.

Як визначено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 77 грн. 34 коп. та 1 136 грн. 04 коп. інфляційних втрат.

Враховуючи викладене та перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 77 грн. 34 коп. 3% річних за період з 28.03.2015р. по 21.04.2015р. на суму 1 000 грн. 00 коп. та за період 22.04.2015р. по 31.08.2015р. на суму 7 000 грн. 00 коп. є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1 136 грн. 04 коп.

Суд не погоджується з порядком нарахування інфляційних, з огляду на наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р.).

Враховуючи вищевикладене та перевіривши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд вважає, що задоволенню підлягає 164 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

У частині стягнення з відповідача 972 грн. 04 коп. - інфляційних втрат суд відмовляє.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ч.1 ст.49 ГПК України в сумі 1 096 грн. 28 коп.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Європак" (33024, Рівненська обл., м.Рівне, вул. Старицького, буд. 32. ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Транс-Ковельавто" (45070, Волинська обл., Ковельський р-н, смт. Голоби, вул. Волинська, буд. 14, ) 7 000 грн. 00 коп. заборгованості, 1 555 грн. 40 коп. пені, 77 грн. 34 коп. 3% річних, 164 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 1 096 грн. 28 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 04 грн. 60 коп. пені та 972 грн. 04 коп. - інфляційних втрат відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею 29 жовтня 2015р..

Суддя Горплюк А.М.