ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 922/5244/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія"
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України", с. Бірки 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 академія аграрних наук України
про стягнення коштів в розмірі 581 322,18 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_2, довіреність №29 від 23.09.2015 р.;

відповідача та 3-ої особи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості до відповідача - Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 академії аграрних наук України, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу у розмірі 581322,18 грн., в тому числі: основна заборгованість - 348 528,00 грн., 3% річних - 30996,47 грн. та інфляційні - 201797,71 грн., а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про переведення боргу №ДПБ 15/08-12/20.

Ухвалою господарського суду від 10 вересня 2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01 жовтня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 01.10.2015 р. розгляд справи було відкладено на 20.10.2015 р. у зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи по справі, та ненаданням сторонами усіх витребуваних документів по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь заявлену суму заборгованості з підстав, викладених у позовній заяві.

У призначене 20.10.2015 р. судове засідання відповідач та третя особа не з'явилися, правом на участь представника у судовому засіданні не скористалися, витребуваних судом документів не надали. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду з відміткою про отримання.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 10.09.2015р., 01.10.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15 серпня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (Новий боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Алебарда" (Кредитор) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України" (Первісний боржник) було укладено Договір про переведення боргу №ДПБ 15/08-12/20 (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Кредитор надає свою згоду на переведення боргу Первісного боржника перед Кредитором за послуги охорони об'єкту згідно Договорах про надання послуг з охорони об'єкту №21/03-12-Х від 17 березня 2012 року та №98 від 24 травня 2012 року та Актів здачі-приймання послуг від 13.03.2012 року за №017/12-Х на суму 39 648,00 грн., від 30.04.2012 року за №042/12-Х на суму 57 120,00 грн., від 24.05.2012 року за №042А/12-Х на суму 36624,00 грн., від 24.05.2012 року за №067/12-Х на суму 76 033,55 грн., від 31.05.2012 року за №067/12-Х на суму 26 446,45 грн., від 30.06.2012 року за №091/12-Х на суму 100 800,00 грн., від 31.07.2012 року за №118/12-Х на суму 108 624,00 грн., всього у сумі 445 296,00 грн., який з урахуванням перерахунку Первісним Боржником на рахунок Кредитора по платіжних дорученнях №53 від 25.04.2012 року на суму 36648,00 грн. та №193 від 31.05.12 на суму 57 120,00 грн. становить 348 528,00 грн., а Новий боржник приймає на себе зобов'язання за названим у цьому пункті договором та Актами до них (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 3.1.2. Договору Первісний боржник зобов'язується сплатити на користь Нового боржника за виконані останнім зобов'язання по Основному договору в обсязі, всю суму вказану в п. 1.1. цього Договору протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором (п. 5.1. Договору).

17 серпня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №17/08/15-03 від 17.08.2015 року з вимогою в добровільному порядку протягом трьох календарних днів з моменту отримання даної вимоги перерахувати заборгованість в розмірі 348 528,00 грн.

Відповідачем вказана претензія отримана 20.08.2015 р. що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (№000), належним чином засвідчена копія якого долучена позивачем до матеріалів справи (т. 1, а.с. 19).

Як зазначав позивач у позові, відповідачем заборгованість на вимогу позивача в сумі 348 528,00 грн. не була погашена, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач внаслідок укладення Договору про переведення боргу №ДПБ 15/08-12/20 від 15.08.2012 року, зобов'язаний був сплатити на користь позивача суму в розмірі 348 528,00 грн. протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного договору.

Проте, відповідач всупереч умов Договору про переведення боргу №ДПБ 15/08-12/20 від 15.08.2012 року не виконав в обумовлені строки свого зобов'язання з оплати позивачу суми заборгованості в розмірі 348 528,00 грн., чим порушив приписи ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

З огляду на встановлені судом обставини та підтвердження їх наведеними та допустимими доказами, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 348 528,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 30 996,47 грн. та інфляційних втрат у розмірі 201 797,71 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 р.).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування 3 % річних у розмірі 30 996,47 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон 9.1.3", суд дійшов висновку, що в даному випадку арифметично вірний розмір інфляційних втрат складає 261396,00 грн. Відтак, вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 201 797,71 грн. підлягає задоволенню повністю, оскільки суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 15, 16, 509, 513, 520, 521, 525, 598, 599, 610, 612 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Борки" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_1 аграрних наук України" (63421, Харківська обл., Зміївський район, село Бірки, вул. Леніна, будинок 2- А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 12, ) основну заборгованість в розмірі 348 528 (триста сорок вісім тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., 3% річних у сумі 30 996 (тридцять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 47 коп., інфляційні в сумі 201 797 (двісті одна тисяча сімсот дев'яносто сім) грн. 71 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 719 (вісім тисяч сімсот дев'ятнадцять) грн. 84 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/5244/15