ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.10.2015 Справа № 920/2107/14

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Даніловій Т.А., розглянувши заяву № 2107/4-15/393 від 18.08.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/2107/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс», м. Шостка, Сумська область

про стягнення 618 205 грн. 06 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від ВДВС не прибув

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 05.02.2015 року по справі № 920/2107/14 позов задоволено частково, стягнуто з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (вул. Куйбишева, буд. 41, м. Шостка, Сумська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 196 575 грн. 33 коп. пені, 71610 грн. 29 коп. 3% річних, 327 058 грн. 52 коп. інфляційних збитків, 12337 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року рішення господарського суду Сумської області від 05.02.2015 р. у справі № 920/2107/14 скасовано частково: в частині зменшення розміру пені на 10 % в сумі 21841,70 грн. та в цій частині прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (вул. Куйбишева, буд. 41, м. Шостка, Сумська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 21841 грн.70 коп. пені.

05.05.2015 року на примусове виконання судового рішення господарського суду Сумської області від 05.02.2015 року та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року по справі № 920/2107/14 були видані три відповідні судові накази.

25 серпня 2015 року до суду надійшла заява № 2107/4-15/393 від 18.08.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1, в якій державний виконавець звертається з проханням відстрочити виконання рішень суду з виконання наказу № 920/2107/14 виданого 05.05.2015 року господарським судом Сумської області про стягнення з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 21841 грн. 70 коп. пені до 31.12.2015 року.

В обґрунтування вимог заявник зазначає про те, що відповідно до Постанови КМУ від 04.03.2015 № 83, Казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Імпульс» віднесено до об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері оборони. На теперішній час відповідач приймає участь у декількох Державних програмах по розвитку військово-промислового комплексу. Однією з пріоритетних програм є виробництво елементів боєприпасів для високоточної і високотехнологічної зброї. З початку 2015 року підприємством укладено декілька контрактів з виконавцями Державного оборонного замовлення на поставку боєприпасів для їх використання Збройними силами України в районі бойових дій з грифом ДСК. КП ШКЗ «Імпульс» робить все можливе, щоб здешевити виробництво вказаних виробів, а також прискорення їх поставки. Перед підприємством поставлені також завдання по розширенню експортного потенціалу продукції військового призначення. Враховуючи це, в 2015 році укладені контракти по постачанню продукції на експорт. Виконання вищевказаного рішення суду щодо стягнення заборгованості та можливий арешт рахунків, не дозволить відповідачеві здійснювати як виконання державних оборонних, так і експортних замовлень, і як наслідок, призведе до повної зупинки і виникненню низки негативних чинників для окремих стратегічних галузей промисловості і обороноздатності України в цілому.

Боржник (відповідач) КП «Шосткинський казенний завод «Імпульс» в письмових поясненнях від 22.10.2015 року № 11-17а/31/14/223 зазначив, що на його рахунку недостатньо коштів для негайного виконання рішення, а звернення стягнення на майно неможливо, оскільки майно казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» є 100 % формою державної власності, яке задіяне у виробничій діяльності, тому на нього поширюється дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 р. № 2864-ІІІ. Також зазначає, що є підприємством яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері оборони, єдине підприємство в Україні, що виробляє засоби ініціювання вибуху для підприємств гірничорудної промисловості. Однак, політична ситуація, яка склалася в Україні протягом останнього часу вкрай негативно вплинула на економічну стабільність підприємства. Відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2015 року чистий збиток підприємства складає 9281 тис. грн. На теперішній час підприємство приймає участь в державних програмах по розвитку військово-промислового комплексу, а також ведеться робота по постачанню продукції на експорт. Тому враховуючи зазначене, а саме тяжке фінансове становище, в якому опинилося підприємство, просить задовольнити заяву державного виконавця та відстрочити виконання рішення.

27 жовтня 2015 року позивач (стягувач) надіслав заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення суду № 14/2-18843 від 23.10.2015 року, в яких зазначив, що зазначена заборгованість утворилась ще у 2013 році у звязку із неналежним та недобросовісним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань, тобто саме з вини відповідача. Також позивач зазначає, що його господарська діяльність обтяжена довгостроковими та кредитними зобовязаннями: станом на 31.12.2014 року сума таких зобовязань склала 93 млрд. 812 млн. 180 тис. грн., а станом на кінець першого кварталу 2015 року 110 млрд. 111 млн. 741 тис. грн., тобто зазначає, що фінансовий стан позивача є досить скрутним, крім того відповідно до чинного законодавства позивач є гарантованим постачальником природного газу для відповідача, і не має права відмовитись від укладення договорів з відповідачем на постачання природного газу. Окрім цього зазначає, що за спірним договором відповідачу постачався імпортований природний газ, закуплений позивачем на зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України. Надання розстрочки та відстрочки виконання рішення суду поставить під загрозу фінансову можливість позивача забезпечити необхідний ресурс природного газу (зокрема імпортованого) для задоволення потреб населення України, що в свою чергу може призвести до зриву безперебійного постачання природного газу та опалювального сезону 2015-2016 р.р. В звязку з зазначеним, а також враховуючи тяжкий фінансовий стан позивача, та інфляційні процеси, що наразі відбуваються в державі та беручи до уваги, що обставини зазначені заявником та відповідачем не є винятковими обставинами в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливо відстрочка боргу, просить суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не зявлення суду не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не зявлення суду не повідомив.

Представник відповідача (боржника) в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не зявлення суду не повідомив.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України та статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до татті 121 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, який видав виконавчий документ, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони або державного виконавця у десятиденний строк розглядає це питання в судовому засіданні з викликом сторін, прокурора, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо (п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 року).

Згідно частини 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявност обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Отже, законодавцем передбачено можливість вирішення у виняткових випадках питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішень господарського суду, шляхом відстрочення або розстрочення виконання рішення, зміни способу та порядок його виконання, за заявою сторін у справі або державного виконавця.

Такими винятковими обставинами можуть бути, зокрема, наявність загрози банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини 1 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку виконання рішення потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи зі змісту наведених норм, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Разом з тим, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий Господарський Суд України в пункті 7.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

Із заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 від 18.08.2015 р. № 2107/4-15/393 про відстрочку виконання судового рішення у справі № 920/2107/14 щодо стягнення 21841,70 грн. пені вбачається, що в підтвердження заяви державний виконавець надав судовий наказ від 05.05.2015 р., постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47877326 від 16.06.2015 р. та заяву КП «Шосткинський казенний завод «Імпульс» від 06.08.2015 р. № 11-02/148, в якій боржник просить державного виконавця звернутись до суду з метою вирішення питання про надання відстрочки виконання рішення до 31.12.2015 року.

Надані до заяви державним виконавцем докази не можуть бути підтвердженням відсутності коштів на банківських рахунках боржника та неможливості виконання рішення.

За таких обставин, державний виконавець, звертаючись до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення, не надав належних доказів в підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, зокрема, відсутність коштів на рахунках боржника.

Надані ж боржником (відповідачем) пояснення та документи на їх підтвердження, в тому числі і звіт про фінансові результати за перше піврічча 2015 року, свідчать про поточну господарську діяльність підприємства.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського Кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість у відповідача виникла в 2013 році за порушення останнім взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2466-ТЕ-29 від 28.12.2012 року, а відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У даному випадку, посилання відповідача на відсутність грошових коштів не є винятковими обставинами в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення.

При цьому, посилаючись на відсутність грошових коштів, боржник не зазначає яким чином та за рахунок чого відповідна заборгованість буде погашена при умові відстрочки виконання судового рішення до 31.12.2015 року.

Отже, викладені в заяві державного виконавця та в письмових поясненнях відповідача (боржника) обставини, та посилання на тяжкий фінансовий стан, не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду, оскільки заявником та відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, не враховані матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Відповідно до ч. 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина «судового розгляду».

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, із заперечення стягувача - ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на заяву про відстрочку виконання рішення суду від 23.10.2015 р. № 14/2-18843 вбачається, що стягувач категорично заперечує можливість відстрочення виконання судового рішення посилаючись на відсутність фінансової можливості відстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів, зокрема, КП «Шосткинський казенний завод «Імпульс», у зв'язку з тяжким фінансовим станом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке спричинене довгостроковими податковими та кредитними зобов'язаннями, які станом на кінець першого кварталу 2015 року становлять 110 млрд. 111 млн. 741 тис. грн.

Таким чином, надання відстрочки виконання рішення суду може негативно вплинути на матеріальні інтереси позивача.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги фінансовий стан обох сторін, суд не може визнати обставини, на які посилається заявник та відповідач (боржник) як виняткові та такі, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, тому у задоволенні заяви № 2107/4-15/393 від 18.08.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/2107/14 суд відмовляє за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви № 2107/4-15/393 від 18.08.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/2107/14- відмовити.

Суддя С. В. Заєць