ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.2015 Справа № 905/1467/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Степанян К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

про стягнення 1 157 173,84 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 1 157 173,84 грн., з яких:

- 289 755,44 грн. пені за період з 15.01.2015р. по 28.01.2015р.;

- 31 045,23 грн. 3 % річних за період з 15.01.2015р. по 28.01.2015р.;

- 836 373,17 грн. інфляційних нарахувань за січень 2015 року.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 151/14-ПР/3569 від 26 грудня 2013 року в частині своєчасних та повних розрахунків за спожитий природний газ.

На підтвердження своїх вимог позивачем подано у копіях: договір купівлі-продажу природного газу № 151/14-ПР/3569 від 26 грудня 2013 року з усіма додатками та додатковими угодами, акти прийняття-передачі природного газу за спірний січень-червень, грудень 2014 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21 серпня 2015 року позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та її призначено до розгляду у судовому засіданні на 11 вересня 2015 року.

Розгляд справи відкладався за правилами статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.10.2015р. строк вирішення спору продовжений на 15 днів (до 02.11.2015р.)

Відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву за вх. № 14229/15 від 07.10.2015р., згідно з яким просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на п.п. 3.3., 3.4., 6.1. договору купівлі-продажу природного газу № 151/14-ПР/3569 від 26.12.2013р. та на те, що на момент отримання відповідачем підписаного акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014 р. за спірним Договором зобовязання відповідача по оплаті природного газу за грудень 2014 р. були припинені у звязку із належним виконанням зобовязань, і, відповідно, на час подачі позову прострочення не існувало, внаслідок чого відсутні правові підстави для нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Також відповідач надав суду заяву про надання відстрочки виконання рішення суду за вх. № 14231/15 від 07.10.2015р., згідно з якою просить суд надати відповідачу відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області, яке буде прийнято за результатами розгляду справи № 905/1467/15 на чотири місяці з посиланням на надзвичайні події у звязку з проведенням АТО на сході України, анексією Криму, що унеможливили ведення керованої економічної діяльності відповідачем, зумовили скорочення обсягів виробництва та валової доданої вартості, яке відбулося через зниження виробничих можливостей країни в цілому внаслідок певного порушення промислової бази, інфраструктури та міжгосподарських звязків, спровокували тиск на ціни з боку пропозиції (інфляцію витрат), падіння обсягів виробництва прискорилося до 21,4%, що відображено в Основних засадах грошово-кредитної політики на 2015р., схвалених рішенням Ради НБУ від 11.09.2014р. № 28 (в редакції рішення Ради НБУ від 23.04.2015р. № 6); на те, що ведення господарської діяльності відповідача є вкрай складним через зростання індексу споживчих цін у 2014-2015р.р., що є загальновідомими фактами та в силу ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню; на вжиття всіх залежних від відповідача дій щодо отримання дебіторської заборгованості, в т.ч. з Державного бюджету України, про що свідчать ухвали ДААС від 16.04.2015р. та від 03.06.2015р.; що відповідно до Постанови КМУ від 27.08.2014р. № 404 «Про схвалення Прогнозу економічного і соціального розвитку України на 2015р. та основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на 2016-2017р.р. та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ» прогнозується поступове зростання ВВП з 97,5% до 100,1% в порівнянні з попередніми роками та очікується зниження індексу споживчих цін.

07.10.2015р. за вх. №14233/15 господарський суд одержав клопотання відповідача, згідно з яким останній просить суд зменшити розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на 80% з посиланням на обставини непереборної сили у звязку із проведенням АТО у Донецькій області; на здійснену відповідачем безоплатну допомогу (надання необхідних матеріалів, оплата праці робітників) шляхом відновлення залізничного моста в м. Маріуполь на загальну суму 681111,60 грн. після підриву залізничного моста в м. Маріуполь, а також шляхом виділення поліетиленової плівки на суму 219669,56 грн., здійснення ремонту пошкодженої загальноосвітньої школи на суму 1468296 грн., надання послуг автотранспорту на суму 214628 грн. на ліквідацію наслідків обстрілу житлового мікрорайону «Східний» у м. Маріуполь; на ступінь виконання зобовязання, а саме: оплата за поставлений природний газ здійснена у повному обсязі, що свідчить про намір відповідача виконувати свої зобовязання та про зацікавленість у господарських відносинах з позивачем; на те, що розмір пені є завищеним та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 627 ЦК України. В додаток до клопотання надані належним чином засвідчені копії: листа Донецької залізниці «Про надання допомоги на відновлення залізничного руху», розпорядження ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» № 12/53 від 26.12.2014р., авізо № 11 станом на 31.01.2015р., акта ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» № 36 від 30.01.2015р. про надання послуг, роздруківка з мережі Інтернет про подію підриву; листа від 29.01.2015р., розпорядження ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» № 1/56 від 30.01.2015р., авізо № №159, 215 за лютий 2015р., № 244 за березень 2015р., повідомлення СПДІ з ОВП у м. Донецьку МГУ МД від 05.06.2015р. № 3281/1028-03-40.

28.10.2015р. за вх. № 17284/15 господарський суд одержав супровідний лист позивача з додатком документів, а саме: банківські виписки про оплату відповідачем природного газу за договором, заява про надання доказів зарахування судового збору від 19.10.2015р. № 14/2-1020 з доказами її надсилання та пояснення у справі, в яких позивач посилається на те, що останнім допущена помилка в тексті позовної заяви щодо загальної суми, на яку позивачем здійснено поставку природного газу та зазначено ,78грн., в той час коли вірною сумою є ,63 грн.

28.10.2015р. за вх. № 17141/15 господарський суд одержав клопотання відповідача про залучення до справи належним чином засвідчених копій: витягу ЄДРПОУ щодо відповідача у справі, статуту відповідача та Свідоцтва про державну реєстрацію. Також відповідач просить суд розглянути справу без участі представника відповідача та врахувати раніше надані заперечення, клопотання та заяву.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

26 грудня 2013 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту позивач або продавець) та ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі по тексту відповідач або покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 151/14-ПР/3569 (далі по тексту Договір), за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача (покупця) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. (п. 1.1. договору).

Відповідно до умов п. 1.2. Договору, газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем.

Умовами п. 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (п. 9.3 Договору).

Додатковими угодами № 1-14 вносились відповідні зміни до статей Договору: «Кількість та якість газу», «Ціна газу», тощо.

Так, відповідно до актів приймання-передачі природного газу за період січень-червень, грудень 2014 року, підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 362 265 989,63 грн., а саме: у січні 2014 року на суму 238 099 727,54 грн.; у лютому 2014 року на суму 172 636 812,05 грн., у березні 2014 року на суму 107 532 508,66 грн., у квітні 2014 року на суму 243 450 655,15 грн., у травні 2014 року на суму 260 720 602,15 грн.; у червні 2014 року на суму 13 973 269,85 грн.; у грудні 2014 року на суму 325 852 414,23 грн.

В свою чергу, відповідачем здійснено повну оплату поставленого позивачем природного газу, що підтверджується банківськими виписками АТ «Ощадбанк» за період з 27.12.1013р. по 20.07.2015р.

Між тим, за природний газ, поставлений у грудні 2014р. відповідач здійснив оплату з порушенням строку, передбаченого умовами договору, а саме: 05.12.2014р. в сумі 20725490,76 грн., 10.12.2014р. в сумі 30500000 грн., 11.12.2014р. в сумі 7600000 грн., 15.12.2014р. в сумі 11966941,04 грн., 16.12.2014р. в сумі 7300000 грн., 17.12.2014р. в сумі 10622862,43 грн., 19.12.2014р. в сумі 22200000 грн., 22.12.2014р. в сумі 11966941,04 грн., 23.12.2014р. в сумі 7508340,46 грн. та в сумі 469620,23 грн., 24.12.2014р. в сумі 7977960,69 грн., 25.12.2014р. в сумі 39889803,47 грн., 26.12.2014р. в сумі 37334573,76 грн. та в сумі 14522170,75 грн., 06.01.2015р. в сумі 34154016,47 грн., 09.01.2015р. в сумі 34133913,49 грн., 28.01.2015р. в сумі 26979779,64 грн.

За порушення строку оплати, встановленого умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу, позивачем нараховано пеню в сумі 289 755,44 грн., 3 % річних в сумі 31 045,23 грн., інфляційні в сумі 836 373,17 грн., стягнення яких з відповідача і є предметом спору у даній справі.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини першої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 151/14-ПР/3569 від 26.12.2013р. згідно з яким, позивач зобовязався передати у власність покупцю природний газ, а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог частини першої статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у частинах першій та сьомій статті 193 ГК України.

Між тим, за природний газ поставлений позивачем згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014р. на суму 325852414,23 грн. відповідач здійснив оплату з порушенням строку, встановленого умовами договору № 151/14-ПР/3659 від 26.12.2013р.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 7.2 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату газу у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору на купівлю-продаж природного газу № 151/14-ПР/3569 від 26.12.2013р. щодо строку оплати отриманого у грудні 2014р. природного газу, позивачем нараховано пеню та 3 % річних за період з 15.01.2015р. по 28.01.2015р., інфляційні втрати за період січень 2015 р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що сума 3% річних становить 28 827,71 грн., а сума пені 269 058,62 грн.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення у розмірі 836 373,17 грн. за січень 2015 року включно, господарський суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Датою виникнення заборгованості за зобовязаннями попереднього місяця за договором є 15-те число наступного місяця, а отже такий місяць є неповним. Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що обчислення інфляційних втрат здійснюється з 1-го числа місяця в якому мав здійснюватися платіж, тобто нарахування інфляції здійснюється за період, коли заборгованість ще не виникла, що є неприпустимим в силу приписів статті 625 ЦК України.

Таким чином, при визначенні початкової дати нарахування інфляційних втрат слід вважати 1-ше число місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у заявленій частині, господарський суд виходить з того, що позивачем розрахунок обчислювався за період менший календарного місяця (з 15.01.2015р. по 28.01.2015р.), тому індексація у даному випадку не застосовується, що узгоджується з приписами статті 625 ЦК України.

Щодо клопотання відповідача за вх. № 14233/15 від 07.10.2015р. про зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача на 80% господарський су виходить з наступного.

В якості підстав для зменшення розміру пені до 80% відповідач посилається на обставини непереборної сили внаслідок проведення АТО у Донецькій області; на збитковість підприємства відповідача; ступінь виконання зобовязання за договором (оплата за договором здійснена відповідачем у повному обсязі); на те, що заявлений до стягнення розмір пені в сумі 289755,44 грн. є надто завищеним та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 627 ЦК України.

Представник позивача письмові заперечення на вказану заяву відповідача не надав, але у судовому засіданні заперечив проти її задоволення.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 83 ГПК України господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобовязання.

Згідно статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобовязанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Правовий аналіз вказаних статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

У пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан та відсутність в діях відповідача прямого умислу від виконання договірних зобовязань, ступінь виконання відповідачем зобовязання за договором, незначний термін прострочення відповідачем, обставини непереборної сили, господарський суд скориставшись правом, наданим пунктом 3 статті 83 ГПК України, в силу приписів статті 233 ГК України, дійшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають законні підстави для зменшення розміру пені.

Відтак, клопотання представника відповідача щодо зменшення пені підлягає частковому задоволенню, та стягуваний розмір пені підлягає зменшенню на 50% (134 529,31 грн.); в решті клопотання необхідно відмовити.

Розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, складає 134 529,31 грн.

Щодо заяви відповідача за вх. № 14231/15 від 07.10.2015р. про надання відстрочки виконання рішення суду, суд виходить з наступного.

Відповідач просить відстрочити виконання рішення суду строком на 4 місяці з дати прийняття відповідного рішення, посилаючись на відсутність вини відповідача у порушенні строків оплати природного газу за договором з огляду на обставини непереборної сили внаслідок проведення АТО у Донецькій області, вжиття всіх залежних від відповідача заходів щодо отримання дебіторської заборгованості, в т.ч. з Державного бюджету та на те, що така відстрочка сприятиме належному виконанню судового рішення.

Представник позивача письмові заперечення на вказане клопотання відповідача не надав, але у судовому засіданні заперечив проти його задоволення.

Пунктом 6 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити його виконання.

У пункті 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, повязаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема ГПК України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, дослідивши наявні докази, господарський суд дійшов висновку, що відстрочка присуджених цим рішенням сум строком на 2 (два) місяці, забезпечить виконання рішення господарського суду Донецької області від 28.10.2015р. у справі № 905/1467/15, і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення, внаслідок чого заява ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» підлягає частковому задоволенню.

Господарський суд приймає до уваги і ту обставину, що при застосуванні статті 83 ГПК України щодо відстрочки виконання рішення від 28 жовтня 2015 року у справі № 905/1467/15, виконання вказаного рішення є більш вірогідним, тому є підстави вважати, що відповідач здійснить необхідних заходів по його належному та своєчасному виконанню.

Судом не приймаються посилання відповідача на безпідставність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних у звязку з несвоєчасним отриманням акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року з огляду на наступне.

Так, договором сторони передбачили строк оплати за поставлений товар, а додатковими угодами №№13,14 від 01.12.2014 узгодили ціну, обсяг газу, що поставлявся. Окрім цього, за умовами договору, відповідач самостійно зобовязаний скласти та надати позивачу відповідний акт приймання-передачі поставленого газу, що свідчить про обізнаність останнього щодо обсягів поставленого товару та його ціни. З огляду на що, у відповідача виник обовязок в строки, передбачені пунктом 6.1. договору, сплатити суму боргу.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір стягується з винної сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченко, будинок № 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6; ) 134 529 (сто тридцять чотири тисячі пятсот двадцять девять) грн. 31 коп. пені, 28 827 (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 71 коп. 3% річних, 5 957 (пять тисяч девятсот пятдесят сім) грн. 13 коп. судового збору, а всього 169 314 (сто шістдесят девять тисяч триста чотирнадцять) грн. 15 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 134 529 (сто тридцять чотири тисячі пятсот двадцять девять) грн. 31 коп. пені, 28 827 (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 71 коп. 3% річних, 5 957 (пять тисяч девятсот пятдесят сім) грн. 13 коп. судового збору, а всього 169 314 (сто шістдесят девять тисяч триста чотирнадцять) грн. 15 коп. строком на 2 (два) місяці до 28 грудня 2015р.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 листопада 2015р.

Суддя Л.В. Ніколаєва