ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.10.2015 Справа № 905/1716/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномерія"
до проПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» стягнення 87678,20 грн
за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 Іванович-представник за довіреністю, ОСОБА_2 Миколайович- представник за довіреністю
від відповідача ОСОБА_3 Миколаївна-представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномерія" про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» заборгованості на загальну суму 87678,20 грн. у тому числі основний борг розмірі 76080,69грн, пеня у розмірі 11597,51 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача в якості судових витрат, витрати позивача на юридичні послуги пов»язані з супроводженням цього спору у розмірі 9000,00 грн. В судовому засіданні призначеному на 15.10.2015, позивач відмовився від вимоги про покладення на відповідача витрат за юридичні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 щодо здійснення повної оплати вартості товару поставленого за видатковими накладними №23 від 29.01.2015, №24 від 29.01.2015, №39 від 29.01.2015, №40 від 29.01.2015, №41 від 29.01.2015, №79 від 09.02.2015, №77 від 10.02.2015, №271 від 09.04.2015 .

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки № 22-ЦД-УМТС від 15.01.2015, специфікацій від 28.01.2015, від 15.01.2015, від 13.01.2015, видаткових накладних №23 від 29.01.2015, №24 від 29.01.2015, №39 від 29.01.2015, №40 від 29.01.2015, №41 від 29.01.2015, №79 від 09.02.2015, №77 від 10.02.2015, №271 від 09.04.2015, податкових декларацій, акту звіряння взаємних розрахунків, претензії, експрес-накладних, акта надання послух, товарно-транспортної накладної, рахунків на оплату.

28.09.2015, через канцелярію суду від відповідача, надійшло клопотання про зупинення провадження по цій справі до вирішення справи за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномерія" про тлумачення умов п. 4.7 договору № 22-ЦД-УМТС від 15.01.2015.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача та вказує на те, що подання позову відповідача про тлумачення змісту договору є намаганням відповідача затягнути розгляд цієї справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження по справі. Зупинення провадження по справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження по справі- це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі,-у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання мотивована тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір № 22-ЦД-УМТС від 15.01.2015, пункт 4.7 якого сторони по різному розуміють і тому Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» просить розтлумачити останній визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана на видатковій накладній особисто представником покупця.

Судом відмічається, що відповідачем в судовому засіданні 15.10.2015 надано до матеріалів справи копію ухвали про порушення провадження по справі за вказаною позовною заявою.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи №905/1716/15, зміст позовних вимог, доводи позивача, відповідача та зміст позовної заяви про тлумачення умов договору, суд приходить до висновку про непов»язаність даної справи зі справою за позовною заявою про тлумачення умов договору, оскільки суд під час розгляду спору про стягнення заборгованості по договору, самостійно встановлює обставини пов»язані з виконанням та настанням строку виконання зобов»язань по спірному договору.

За таких обставин, судом відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 15.10.2015 відповідачем подано клопотання, в якому останній просить суд розтлумачити п. 4.7 Договору поставки № 22-ЦД-УМТС від 15.01.2015, визначивши, що датою поставки вважається дата, вказана дата фактичної передачі продукції у розпорядження покупця, вказана дата повинна зазначатися представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (видатковій накладній, товаротранспортній накладній).

Представники позивача проти заявленого клопотання відповідача заперечили в повному обсягу.

З метою зясування дійсного наміру відповідача щодо процесуальних наслідків від заявленого клопотання про розтлумачення пункту договору, судом поставлені питання представнику відповідача, з відповіді якого зрозуміло, що відповідач скористався своїм правом на заявлення клопотань та вирішення його покладає на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Виходячи із змісту ст.213 Цивільного кодексу України тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина, тобто, тлумачення правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незясованостей та суперечностей у трактуванні його положень.

Тобто у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду з позовною заявою про тлумачення умов п. 4.7 договору. Таким чином, відповідач своє право на отримання рішення щодо тлумачення змісту пункту 4.7 договору реалізував, подавши відповідний позов у порядку передбаченому нормами процесуального закону, із зустрічним позовом про тлумачення змісту пункту 4.7 договору не звертався, тому у суду відсутня процесуальна можливість окремо від вирішення спору про стягнення заборгованості здійснити таку процесуальну дію як тлумачення змісту договору.

Звернення відповідача з клопотанням про тлумачення змісту пунктів договору №22-ЦД-УМТС від 15.01.2015 є процесуально не коректним, оскільки по суті, по-перше є окремою зустрічною вимогою, а по-друге є правовою позицією відповідача щодо дати поставки товару, правову оцінку якої суд надасть під час вирішення спору по суті.

За таких обставин, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про тлумачення п. 4.7 договору.

Відповідач проти позову заперечив, зазначаючи, що позивач по справі не довів належними та допустимими доказами факт передачі публічному акціонерному товариству "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" рахунків на оплату. Також, відповідач посилається на те, що в доданих до позовної заяви видаткових накладних, які позивач надав як доказ поставки продукції, представником покупця не вказана дата приймання продукції відповідачем, а отже не можливо встановити дату поставки продукції, від якої залежить строк оплати відповідачем продукції. За таких обставин, строк оплати вартості продукції не настав, а відповідач зобов»язань з оплати не порушив. Відповідач в повному обсягу заперечує проти стягнення з нього витрат, пов'язаних з послугами адвоката.

Представники сторін клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

15.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропіллявугілля ЦЗФ» (покупець, відповідач) підписаний договір поставки № 22-ЦД-УМТС (далі Договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та сецифікаціях, що є невідємними частинами даного Договору.

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, якості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгодженні сторонами в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п.4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній.

Згідно з п.4.8 договору обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Відповідно до п.5.1 загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій , які є невід'ємними частинами вищезазначеного договору.

Згідно з п.5.4 договору розрахунки за поставлену продукцію постачальником здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальником протягом 5 робочих днів с 60 календарного дня с дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем строку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів , передбачених розділом 4 цього договору, якщо інший строк відстрочки не обумовлений у відповідній специфікації.

Згідно п.4.2 договору у випадках, коли сторонами в специфікаціях узгоджуються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

28.01.2015, 15.01.2015, 13.03.2015 між сторонами підписано Специфікації до Договору, якими визначено асортимент, кількість, ціну, умови поставки товару та строк оплати.

У специфікаціях до договору від 28.01.2015 та 15.01.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даній Специфікації здійснюються на 90-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

У специфікації до договору від 13.03.2015 сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даному договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 45-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

Специфікацією до договору від 28.01.2015 погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по даному договору здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

На виконання умов договору позивач у період з 29.01.2015 по 09.04.2015 поставив відповідачу товар на загальну суму 76080,69 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме від 29.01.2015 №№23,24,39,40,41, від 09.04.2015 №271, від 10.02.2015 №77.

Оцінивши зміст зазначених угод, з яких виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідач не заперечує проти факту отримання товару, однак заперечує проти дати отримання товару, та вказує на те, що дати вищевказаних видаткових накладних не співпадають з фактичними датами отримання відповідачем товару. Позивач заперечує проти таких доводів відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка позивачем відповідачу товарів здійснювалась шляхом перевезення із залученням автомобільного перевізника та підприємства «Нова Пошта».

Так, позивачем до матеріалів справи надано копії експрес-накладних виданих підприємством «Нова Пошта» на спірну поставку та акту наданих послуг №1 від 10.02.2015, а саме перевезення товару по накладній №77 від 10.02.2015 підтверджується товарно-транспортною накладною №Р77 від 10.02.2015 та актом надання послуг №1 від 10.02.2015; перевезення товару по накладній №271 від 09.04.2015 підтверджується експрес-накладною №-5478 від 10.04.2015; перевезення товару по накладним № 23, 24, 39, 40, 41 від 29.01.2015 підтверджується експрес-накладними №7811, 8772 від 29.01.2015.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару по договору.

Щодо доводів відповідача про дату поставки суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідають видаткові накладні, яка засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин.

На видатковій накладній № 77 проставлена дата її складання 10.02.2015, на видатковій накладній №271 стоїть дата її складання- 09.04.2015, на видаткових накладних №№23,24,39,40,41 стоїть дата її складання -29.01.2015. Інших відміток з боку сторін, не міститься.

Відповідачем отримано товар за вказаними накладними та підписано останні без будь-яких зауважень та заперечень, а тому суд приходить до висновку, що відповідач погодився із зазначеними на видаткових накладних датами, та датами поставки є дати складання видаткових накладних, тобто 29.01.2015, 10.02.2015, 09.04.2015. Доводи відповідача про те, що оскільки відсутня дата отримання товару представником відповідача, то не можливо встановити дату поставки товару, судом відхиляється виходячи з викладеного вище. Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар виходячи з дати поставки, яка співпадає з датою складення видаткових накладних. Інших дат сторонами не визначено та судом не встановлено.

Щодо позиції відповідача про тлумачення пункту договору, судом відмічається, що метою тлумачення правочину є зясування змісту його окремих частин, який складає права та обовязки сторін, отже тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов, а як вбачається з матеріалів справи договір в частині зобов»язань поставки та отримання товару сторонами виконаний.

Посилання відповідача на те, що він не отримав рахунки на оплату товару отриманого по видатковим накладним, повністю спростовується матеріалами справи, оскільки відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогою надати вказані рахунку, а за поясненнями позивача, рахунки були передані відповідачу разом з товаром та іншими документами.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що строк оплати товару, отриманого за спірними видатковими накладними не настав судом відхиляється, а відповідач зобовязаний був оплатити отриманий товар у відповідності з п. 2 Специфікації до договору на 90-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, протягом 5-ти робочих днів з 45-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції та протягом 5-ти робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції.

Позивачем на адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору була направлена претензія№26/06-03 від 26.06.2015, в якій позивач вимагає від відповідача сплатити заборгованість за договором №22-ЦД-УТМС, проте вона залишена відповідачем без відповіді.

Відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на момент звернення позивача до суду, заборгованість відповідача становить 76080,69грн.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 76080,69грн., а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 76080,69 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Тому на підставі п.6.8 договору просить стягнути з відповідача пеню за періоди з 29.04.2015 по 10.08.2015 у розмірі 3590,14грн., з 29.04.2015 по 10.08.2015 у розмірі 155,50 грн., з 04.04.2015 по 10.08.2015 у розмірі 148,53 грн., з 04.04.2015 по 10.08.2015 у розмірі 94,28 грн., з 04.04.2015 по 10.08.2015 у розмірі 370,50грн., з 10.05.2015 по 10.08.2015 у розмірі 223,68грн., з 11.05.2015 по 10.08.2015 у розмірі 4881,69, з 29.05.2015 по 10.08.2015 у розмірі 2133,19грн. Разом загальна сума пені складає 11597,51грн.

Відповідно до п.6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, виплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно сплаченої продукції.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником забов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового забов'язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини забов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми забов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання забов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли забов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його вірним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача .

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1, ідентифікаційний код 00176472) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнічна компанія «ТЕХНОМРІЯ» (61128, м. Харків, просп. П'ятдесятиріччя СРСР, 149, оф. 319, ідентифікаційний код 38385636) заборгованість у розмірі 76080 (сімдесят шість тисяч вісімдесят) грн 69 коп., пеню у розмірі 11597 (одинадцять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн 51коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 20.10.2015.