РІШЕННЯ

"26" жовтня 2015 р.Справа № 921/828/15-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, 46006

про cтягнення сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань в загальному розмірі 21 802 грн 35 коп.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 головного юрисконсульта Відділу претензійно - позовної роботи Юридичного департаменту, довіреність № 14-182 від 15.07.2014 р.

Відповідача: ОСОБА_3 - юрисконсульта, довіреність №01/18 від 31.12.2014 р.

В судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 29, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, надалі - позивач, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", м. Тернопіль, надалі - відповідач, про стягнення заборгованості в загальній сумі 21 802 грн 35 коп., з яких: 558 грн 89 коп. - інфляційні нарахування, 14 621 грн 90 коп. 7% штрафу, 1 103 грн 58 коп. 3% річних та 5 517 грн 98 коп. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 року, в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений протягом серпня грудня 2012 року природний газ, внаслідок чого позивачем відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства нараховано 5 517,98 грн пені, 1 103,58 грн 3% річних, 558 грн 89 коп. інфляційних нарахувань, а також штраф в розмірі 14 621,90 грн.

В підтвердження викладеного надано: договір купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р.; акти приймання-передачі природного газу за період серпень грудень 2012 року; розрахунок суми позовних вимог, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 20.08.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 15:00 год. 07.09.2015 р. В судових засіданнях 07.09.2015р. та 07.10.2015 р., в порядку ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 09:30 год. 23.09.2015 р., та, відповідно, до 16:00 год. 26.10.2015 р., з викладених у відповідних формулярах (протоколах) судового засідання підстав, про що повноважних представників сторін повідомлялось під розписку, оригінали яких знаходиться в матеріалах справи. Окрім того, в судовому засіданні 23.09.2015 р., розгляд справи було відкладено на 10:00 год. 07.10.2015 р., з викладених у відповідній ухвалі суду підстав.

Строк вирішення спору було продовжено, в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 07.10.2015 р.

В судове засідання 26.10.2015 року повноважний представник відповідача прибув, підтримав усе викладене ним у відзиві на позов. Зазначив, що заявлені позивачем до стягнення суми пені, інфляційних витрат та 3 % річних є завищеними, оскільки, на його думку, позивачем безпідставно включено день фактичної сплати заборгованості в розрахунок заявлених до стягнення сум. З огляду на наведене, просить суд при винесені рішення взяти до уваги проведений ним та наданий в судове засідання 07.10.2015 р. контррозрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних, інфляційних нарахувань та штрафних санкцій. Окрім того, просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, посилаючись на складне фінансове становище підприємства. Стверджує, що причиною несвоєчасних розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р. стало те, що отриманий на підставі даного правочину природний газ був використаний ПАТ "Тернопільгаз" відповідно до умов договору виключно для реалізації суб'єктам господарювання, які виробляють теплову енергію, зокрема, КПТМ "Тернопільтеплокомуненерго". Останнє, в свою чергу, за поставлений природний газ розраховувалось не в повному обсязі та з порушенням визначених умовами договорів строків оплати. Наведене було підставою для звернення ПАТ "Тернопільгаз" із відповідними позовами до господарського суду про стягнення заборгованості. Заборгованість КПТМ "Тернопільтеплокомуненерго" згідно ухвалених судових рішень становить 1 798 433,95 грн. Виконавчі провадження з виконання даних судових рішень органом ДВС зупинено, стягнення не здійснюється. Також, звертає увагу суду на те, що станом на момент звернення позивачем із даним позовом до суду заборгованість за поставлений позивачем згідно наведеного вище правочину відсутня, розрахунки проведено ще в лютому 2013 року.

Повноважний представник позивача в судове засідання 26.10.2015р. прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав. Заперечив проти задоволення судом клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій з тих підстав, що підприємство позивача також є збитковим, на підтвердження чого надав звіт про фінансові результати за 2014 рік.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні доводи та пояснення представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

30.07.2012 р. між Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі Продавець/позивач, з однієї сторони, та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Тернопільгаз", надалі Покупець/відповідач, з іншої сторони, укладено Договір купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) (надалі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ (надалі газ), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ, на умовах цього Договору (п.1.1 р.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 р.1 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб релігійних організацій (надалі споживачам Покупця).

Відповідно до п. 2.1 р. 2 Договору, Продавець передає Покупцеві у період з 01 серпня 2012 р. по 31 грудня 2012 р. газ обсягом до 575,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 Договору).

Пунктами 3.6, 3.7 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

П. 11.1 р.11 Договору від 30.07.2012 р. встановлено, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору позивач протягом серпня-грудня місяця 2012 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 438,997 тис. куб. м на загальну суму 374 696 грн 84 коп.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем за період з серпня місяця 2012 р. по грудень місяць 2012 р. природного газу на загальну суму 374 696 грн 84 коп. підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу: від 31.08.2012 р. на суму 18 558,29 грн, від 30.09.2012 р. на суму 16 787,22 грн, від 31.10.2012 р. на суму 59 935,69 грн, від 30.11.2012 р. на суму 113 603,05 грн та від 31.12.2012 р. на суму 165 812,59 грн, які без заперечень підписані повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Згідно п. 6.2 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Однак, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо оплати вартості отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати, за поставлений позивачем згідно Договору №108/2012-ТКЕ(Р) протягом вказаного вище періоду природний газ остаточно розрахувався 04.02.2013 р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно Договору купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012р., позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 5 517,98 грн та штрафу в розмірі 14 621,90 грн, нарахованих на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 558,89 грн інфляційних та 1 103,58 грн 3% річних.

В силу приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ "Тернопільгаз" про стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання вказаного вище договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вже зазначалось вище, позивач свій обов'язок щодо передачі у власність відповідача згідно Договору №108/2012-ТКЕ(Р) у період з серпня місяця 2012 р. по грудень місяць 2012 р. природного газу в обсязі 438,997 тис. куб.м на загальну суму 374 696 грн 84 коп. виконав належним чином. Поряд з цим, відповідач свої зобов'язання з оплати в повному обсязі вартості отриманого протягом серпня-грудня місяця 2012 року природного газу виконав з порушенням встановленого договором строку. Факт несвоєчасного та у вказані позивачем дати проведення розрахунків за отриманий газ підтверджується наявними в матеріалах справи випискою по підприємству "Тернопільгаз", платіжними дорученнями та не заперечується в судовому засіданні повноважним представником відповідача.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 1 103,58 грн та інфляційні нарахування в загальній сумі 558,89 грн.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 20.09.2012 р. по 04.02.2013 р., зокрема, за переданий природний газ згідно акту приймання - передачі від 31.08.2012р. - за період з 20.09.2012 р. по 23.01.2013 р.; за переданий природний газ згідно акту приймання - передачі від 30.09.2012 р. - за період з 20.10.2012 р. по 24.01.2013 р.; за переданий природний газ згідно акту приймання - передачі від 31.10.2012 р. - за період з 20.11.2012 р. по 24.01.2013 р.; за переданий природний газ згідно акту приймання - передачі від 30.11.2012 р. - за період з 20.12.2012 р. по 24.01.2013р.; за переданий природний газ згідно акту приймання - передачі від 31.12.2012р. - за період з 20.01.2013 р. по 04.02.2013р.

Розглянувши проведений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розрахунок 3% річних, суд встановив, що при проведенні останнього, позивач в період прострочки включив дні, в які відповідач проводив розрахунки за отриманий газ, що, на думку суду, є невірним.

Враховуючи наведене, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних. Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 1 074 грн 33 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 29,25 грн (1 103,58 грн 1 074,33 грн) є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 558,89 грн, суд відзначає наступне:

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, за загальним правилом інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

З наданого позивачем розрахунку інфляційної складової вбачається, що позивачем при розрахунку індексу інфляції, за наступний місяць (грудень-2012-січень 2013 р.), зокрема за зобовязаннями по акту прийому-передачі від 31.07.2012 р., до суми боргу (вартості переданого газу) додано суму інфляційної складової за попередній місяць (жовтень-листопад 2012 р.).

На думку суду, зазначений механізм нарахування не передбачений чинним законодавством України та є невірним, а доводи позивача про правомірність такого нарахування безпідставними.

З огляду на наведене, судом, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначених позивачем періодів, проведено перерахунок заявленої то стягнення суми інфляційних нарахувань, згідно якого правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в загальній сумі 558, 59 грн. Інфляція в сумі 0,30 грн (558,89-558,59) нарахована безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

При цьому, суд відзначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Доводи відповідача про неврахування позивачем дефляції в сумі 165,81 грн за зобовязаннями по акту прийому-передачі від 31.12.2012 р. суд вважає безпідставними, оскільки даний період не охоплений позовними вимогами.

Окрім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Отже, порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого природного газу, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

В силу ст. ст. 546, 547, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Отже, види забезпечення виконання зобовязань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобовязання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобовязань будь-яким з видів передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобовязальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з п. 7.2 Договору, у разі невиконання Покупцем умов пунктів 6.1, 6.2 цього Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банк України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (суми) відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі наведеного, враховуючи допущені відповідачем прострочки в оплаті вартості природного газу, переданого йому позивачем згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.08.2012р., від 30.09.2012 р., від 31.10.2012 р. та від 30.11.2012 р. (понад 30 (тридцять) днів), позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф в загальній сумі 14 621 грн 90 коп.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок штрафу, судом встановлено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" штраф в розмірі 14 621,90 грн нараховано правомірно.

Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 5 517 грн 98 коп. З розрахунку позивача вбачається, що за поставлений природний газ за актом приймання - передачі від 31.08.2012р. пеню нараховано за період з 20.09.2012 р. по 23.01.2013 р.; за актом від 30.09.2012 р. - за період з 20.10.2012 р. по 24.01.2013 р.; за актом від 31.10.2012 р. - за період з 20.11.2012 р. по 24.01.2013 р.; за актом від 30.11.2012 р. - за період з 20.12.2012 р. по 24.01.2013р. та за актом від 31.12.2012р. - за період з 20.01.2013 р. по 04.02.2013р.

Розглянувши розрахунок позивача та перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що останнім безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня включено дні, коли відповідач проводив оплати за отриманий газ.

Пунктом 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на викладене, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків, а також здійснених відповідачем оплат, проведено перерахунок заявлених до стягнення сум, згідно якого правомірними є нарахування останніх в сумі 5 363 грн 99 коп. Пеня в сумі 153,99 грн (5 517,98 - 5 363,99) нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

Разом з тим, відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

З наведеного вбачається, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку, слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції також визначено, що: вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- відповідно до умов Договору №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р. ПАТ «Тернопільгаз» отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб релігійних організацій, зокрема потреб КПТМ «Тернопільтеплокомуненерго»; станом на 07.09.2015 року заборгованість останнього становила 1 798 433,95 грн; на виконанні у відділах ДВС знаходяться відповідні судові накази, проте виконавчі провадження зупинено та стягнення не здійснюються у звязку із тим, що даний споживач внесений до реєстру підприємств ПЕК;

- відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р. та виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань;

- термін прострочки виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого ПАТ «Тернопільгаз» згідно Договору №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р. природного газу не є значним (повний розрахунок, зокрема, за зобовязаннями грудня 2012 року, проведено 04.02.2013р.);

- в матеріалах справи знаходиться копія Звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 р. та Звіту про сукупний дохід ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 2014 рік, в яких зазначено збиток за звітний період 62 474 671 000 грн та 85 044 810 000 грн, однак доказів того, що цей збиток спричинений позивачу неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №108/2012-ТКЕ(Р) від 30.07.2012 р. позивач не надав;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

За даних обставин, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що штраф (пеня) - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, у відповідності до вимог п.3 ст. 83 ГПК України, зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (штрафу, пені) до 50 % від правомірно нарахованих (5 363,99 грн пеня та 14 621,90 грн - штраф) та стягнути з ПАТ "Тернопільгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 2 682 грн пені та 7 310,95 грн штрафу за неналежне виконання умов договору.

(Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено і у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, №914/1013/15 від 08.10.2015 р. та №906/575/15 від 21.10.2015 р.).

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ч. 3 ст. 83 ГПК України суми штрафних санкцій), в сумі 1 811 грн 62 коп. покладаються судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 32, 43, 44, 49, 69, 78, 82, 83, 84, 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільгаз", вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 03353503, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 2 682 грн пені;

- 1 074 грн 33 коп. - 3% річних;

- 558 грн 59 коп. інфляційних нарахувань;

- 7 310 грн 95 коп. штрафу;

- 1 811 грн 62 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення).

5. Наказ видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання) через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 02.11.2015 р.

Суддя І.М. Гирила