ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 911/3740/15

за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА;

до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія СКАЙД;

про стягнення 29553,29 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 60/ЗОВ від 20.12.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 294 від 24.01.2014 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія СКАЙД про стягнення 29553,29 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 016-07-1851-10 від 25.11.2014 року позивачем (Страховиком) було виплачено Страхувальнику ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 29553,24 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.02.2015 року в м. Києві по вул. Гетьмана, 6. Винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність власника винного в ДТП автомобіля застрахована відповідачем Публічним акціонерним товариством Страхова компанія СКАЙД за Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1386171. Посилаючись на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, що надають право страховику звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 29553,24 грн.

При цьому, судом в порядку ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з фактичних обставин справи, виявлено помилку в ціні позову, а саме зазначення позивачем про стягнення 29553,29 грн., в той час, як з викладених у позові обставин та доданих документів, правильною ціною позову є 29553,24 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.08.2015 року порушено провадження у справі № 911/3740/15 та призначено справу до розгляду на 15.09.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 15.09.2015 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 28.08.2015 року не виконав,у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 13.10.2015 року.

17.09.2015 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.10.2015 року у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва в розгляді справи на 26.10.2015 року.

26.10.2015 року відповідач через канцелярію суду подав заяву про часткове визнання позовних вимог в сумі 13 771,78 грн.

В судовому засіданні 26.10.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2015 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві з урахуванням заяви про часткове визнання позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

25.11.2014 року між Приватним акціонерним товариством Акціонерна страхова компанія ОМЕГА (позивач, Страховик) та ОСОБА_3 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 016-07-1851-10 (далі - Договір), відповідно до якого було застраховано автомобіль «VOLKSWAGEN PASAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі-автомобіль «VOLKSWAGEN PASAT»).

Згідно розгорнутої довідки ВДАІ № 57367317, 05.02.2015 року в м. Києві по вул. Гетьмана сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN PASAT», що належить ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля «CHEVROLET», державний реєстраційний номер AІ 1219 EH (далі - автомобіль «CHEVROLET»), під керуванням ОСОБА_4 (копія наявна в матеріалах справи).

ОСОБА_3 (Страхувальником) було подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування б/н від 06.02.2015 року, у звязку з чим, 06.02.2015 року позивачем було оглянуто застрахований ТЗ та складено Акт огляду пошкодженого транспорту засобу (дефектна відомість) б/н від 06.02.2015 року.

Позивачем на підставі рахунку ТОВ «Автомир» № В000000 від 02.03.2015 року на суму 29833,74 грн. було складеного страховий акт № 10570-Т від 23.03.2015 року та розрахунок суми страхового відшкодування від 20.03.2015 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 29553,24 грн.

У звязку з чим, позивачем на підставі вищезазначених документів було виплачено Страхувальнику 29553,24 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 445 від 01.04.2015 року на суму 29553,24 грн. (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи).

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до постанови Соломянського районного суду м. Києва від 26.03.2015 року, винним у зазначеному ДТП визнано водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «CHEVROLET» (копія наявна в матеріалах справи).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «CHEVROLET», застрахована Публічним акціонерним товариством Страхова компанія СКАЙД (відповідачем), що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 1386171 (далі-Поліс).

Відповідач в ході розгляду спору визнав факт укладення Полісу, ліміт відповідальності за яким встановлено в розмірі 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов'язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 993 Цивільного кодексу України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З метою досудового вирішення спору, позивачем було направлено відповідачу регресну вимогу № 1077 від 01.07.2015 року про відшкодування шкоди на суму 29553,24 грн., яка отримана останнім 06.07.2015 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення (копія наявна в матеріалах справи). Відповідач на вимогу не відповів, суму страхового відшкодування не виплатив.

За таких обставин у позивача після сплати страхового відшкодування потерпілому виникло право на регресний позов до відповідача.

В процесі розгляду спору, відповідач подав відзив на позов, яким проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано звіту автотоварознавчого дослідження на підставі якого повинна визначатись вартість ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля «VOLKSWAGEN PASAT» з урахуванням зносу та стверджує, що доданий до позовної заяви рахунок ТОВ «Автомир» № В000000 від 02.03.2015 року на суму 29833,74 грн. не є належним доказом підтвердження вартості відновлювального ремонту, відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У звязку з чим, як вбачається із поданої 26.10.2015 року заяви, відповідач із власної ініціативи звернувся до субєкта оціночної діяльності з проханням провести автотоварознавче дослідження пошкодженого в ДТП автомобіля «VOLKSWAGEN PASAT», згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля складає 13771,78 грн., а відтак, відповідач визнає позовні вимоги в сумі 13771,78 грн.

Таким чином, часткове визнання відповідачем вимог позивача свідчить про існування обовязку відповідача щодо відшкодування завданої шкоди, особою цивільно-правова відповідальність якої застрахована за Полісом відповідача. Фактично спір між сторонами виник у звязку з непогодженням розміру відповідного відшкодування. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача повну суму виплаченого потерпілому відшкодування за договором добровільного страхування в розмірі фактичних витрат на відновлення транспортного зносу в межах ліміту відповідальності, а відповідач стверджує, що ним підлягає відшкодуванню лише оцінена шкода з врахування фізичного зносу, що позивачем не обґрунтовано.

Поряд з цим у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України щодо судової практики розгляду господарських справ, справа № 910/7163/14 від 15.04.2015 року, додана до матеріалів справ позивачем.

Зокрема, в постанові від 15.04.2015 року у справі № 910/7163/14 Верховний Суд України зазначив, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування, у страхової виникає право зворотної вимоги до відповідальної за винну особу страхової в порядку цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК Україн висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 016-07-1851-10 від 25.11.2014 року досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування визначається на підставі Звіту/Висновку (дослідження) незалежної експертної організації; калькуляції вартості відновлювального ремонту (або наряду-замовлення) СТО, рахунків на придбання деталей, вузлів агрегатів, узгоджених зі Страховиком; Кошторису/висновку Страховика (п. 8.6 Договору).

Виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком на підставі заяви одержувача страхового відшкодування про виплату страхового відшкодування та Страхового акту (п. 9.1 Договору).

Документом, який підтверджує вартість відновлювального ремонту, у разі настання страхового випадку, є документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що замінюються або висновку незалежної експертизи (п. 9.1 Договору).

Враховуючи вищевикладене, Договором страхування, укладеним між позивачем та Страхувальником, не передбачено зобов'язання Страховика за Договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність страхового акту № 10570-Т від 23.03.2015 року, платіжного доручення № 445 від 01.04.2015 та рахунку № В000000 від 02.03.2015 року виставленого ТОВ «Автомир», яка надала послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України враховуючи правову позицію постанові Верховного Суду України у справі № 910/7163/14 від 15.04.2015 року, у суду наявні всі правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 29553,24 грн. страхового відшкодування (франшиза згідно Полісу серії АІ № 1386171 становить 0 грн.) в порядку регресу є доведеною та обґрунтованою, відповідачем не спростованою, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 55, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія СКАЙД (07353, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Дніпровська, 4-А, офіс 3, код 16295210) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ОМЕГА (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 17, літ. А, код 21626809) 29553 грн. (двадцять девять тисяч пятсот пятдесят три гривні) 24 коп. страхового відшкодування та 1 827 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.10.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін