РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/21188/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Ті Ель Груп»

Про стягнення 34 531,60 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Скриль О.К. представник за довіреністю № 586 від 09.09.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ті Ель Груп» (далі - відповідач) про стягнення 34 531,60 грн., а саме: 21 200,00 грн. основного боргу, 12 211,20 грн. збитків від інфляції, 1 120,40 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що в рамках укладеного між сторонами Договору перевезення № 663 від 13.06.13., відповідачем не оплачено надані позивачем послуги перевезення за двома заявками-договорами від 21.08.13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.15. порушено провадження у справі № 910/21188/15 та призначено її до розгляду на 10.09.15.

10.09.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 10.09.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 06.10.15., про що сторін було повідомлено під розписку.

29.09.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

06.10.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 06.10.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 22.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

Позивач в судове засідання 22.10.15. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні 22.10.15. проти позову заперечував.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи клопотання позивача, предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/21188/15.

В судовому засіданні 22.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.13. між позивачем (далі - Перевізник) та відповідачем (далі - замовник) було укладено Договір перевезення № 663п (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 2.1) Перевізник зобов'язався здійснювати перевезення довіреного йому вантажу автомобільним транспортом у міжнародному або міжміському сполученні, відповідно до умов Заявок Замовника, а Замовник зобов'язався сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 з моменту його підписання і діє до 31.12.14.

Відповідно до п. 2.2 Договору, заявка є невід'ємною частиною Договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження Вантажовідправника та Вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки Замовника; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір провізної плати: інші умови перевезення.

21.08.13. між сторонами було підписано та скріплено печатками Заявку-договір транспортним засобом з д.р.н. ВС3379СО/ВС8641ХТ по маршруту Польща-Україна (далі - Заявка-1).

21.08.13. між сторонами було підписано та скріплено печатками Заявку-договір транспортним засобом з д.р.н. ВС1060СІ/ВС6397ХТ по маршруту Польща-Україна (далі - Заявка-2).

Позивачем взяті на себе зобов'язання з перевезення вантажу за вказаними Заявкою-1 та Заявкою-2 виконані належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи: міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 255404, № 125494, актом виконаних робіт № 518 від 28.08.13. на суму 14 000,00 грн. та актом виконаних робіт № 517 від 28.08.13. на суму 14 000,00 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Позивач вказує на те, що оскільки надані позивачем послуги з перевезення вантажів за Заявкою-1 та Заявкою-2, підтверджені актами виконаних робіт № 518 та № 517 від 28.08.13. залишились не оплаченими, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за перевезення вантажів проводяться між Сторонами у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з поточного рахунку Замовника на поточний рахунок Перевізника на умовах відстрочки платежу - 30 (тридцять) банківських днів з дати отримання Замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів: заявки, оформленої Перевізником, акту виконаних робіт, податкової накладної, рахунку, товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та заповненої відповідно до вимог чинних нормативних актів та дійсного Договору (підпис, дата, час, відбиток печатки). Перевізник зобов'язаний надіслати Замовнику скановані копії зазначених у п. 5.1. документів через факсимільний зв'язок, або електронною поштою, та після перевірки та згоди Замовника, вислати повний комплект документів на поштову адресу Замовника (п. 5.1 Договору).

Доказів направлення в 2013 та в 2014 році поштою позивачем відповідачу передбачених п. 5.1 Договору документів матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією № б/н від 16.03.15., в якій вимагав сплатити 21 200,00 грн. До вказаної претензії позивач додав акт звірки розрахунків, рахунок-фактуру № 516 та № 517 від 28.08.13., акти виконаних робіт № 517, № 518 та Договір. Доказів направлення вказаної претензії матеріали справи не містять, проте, відповідач підтвердив її отримання 27.03.15.

Таким чином, судом встановлено, що строк оплати за здійснені перевезення за Заявкою-1 та Заявкою-2 на загальну суму 28 000,00 грн. в рамках Договору настав з 11.05.15.

На спростування зазначеного сторонами не подано жодних доказів.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідачем до матеріалів справи надано банківські виписки по особовому рахунку відповідача, з яких вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Ті Ель Груп» було оплачено позивачу в повному обсязі грошові кошти на суму 28 000,00 грн. з призначеннями платежу: «часткова оплата за транспортні послуги зг. рах. № 518…», «часткова оплата за транспортні послуги зг. рах. № 517…» за отримані послуги перевезення за Заявкою-1 та Заявкою-2 в рамках Договору. При цьому, остання оплата відбувалась в лютому 2014 року, тобто, враховуючи дату отримання відповідачем оригіналів документів за вказаними перевезеннями, без прострочення.

Додатково суд відзначає, що поданий позивачем акт звірки розрахунків не приймається судом до уваги, оскільки підписаний тільки позивачем.

Звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач (не оплата Заявки-1 та Заявки-2 в рамках Договору), не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з боку відповідача вже було в повному обсязі сплачено позивачу грошові кошти на суму 28 000,00 грн. за отримані послуги перевезення за Заявкою-1 та Заявкою-2 в рамках Договору.

Отже, позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача законних та охоронюваних інтересів позивача з підстав, заявлених в позові.

При цьому, оскільки вимоги про стягнення 3% річних та збитків від інфляції є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в задоволенні якої судом відмовлено, та оскільки, судом було встановлено, що оплату відповідачем здійснено без прострочення, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення 12 211,20 грн. збитків від інфляції, 1 120,40 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко