РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/22698/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ»
до За участю про Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача 1. ОСОБА_1; 2. ОСОБА_2; 3. ОСОБА_3; 4. ОСОБА_4; 5. ОСОБА_5 стягнення 450 000 грн. 00 коп.

Представники:

від Позивача: Тищенко О.І. (представник за довіреністю)

від Відповідача: не з'явились;

від Третьої особи - 2: Божок Л.В. (адвокат);

від Третіх осіб - 1, 3,4,5: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 450 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу основних засобів, відповідно до умов якого Подавець зобов'язався передати Основні засоби згідно Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити отримані основні засоби на умовах, зазначених у цьому Договорі. Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2015 року по справі №910/1357/15-г визнано Договір купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» недійсним. Як зазначає Позивач, на теперішній час повернути майно, яке було передано Відповідачу за недійсним правочином, неможливо, оскільки місцезнаходження майна невідоме. За таких підстав, просить Суд застосувати наслідки недійсності правочину - Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» грошові кошти в розмірі 450 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22698/15, судове засідання призначено на 16.09.2015 р.

16.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року.

16.09.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження відшкодування вартості майна в розмірі 450 000,00 грн. за недійсним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року відкладено розгляд справи на 30.09.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

30.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

30.09.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року та ухвали від 16.09.2015 року не виконав.

Суд, розглянувши клопотання Позивача про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, яке надійшло разом з позовною заявою, зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Як зазначив Позивач в своєму клопотанні, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час є власниками майна (окремих одиниць майна), яке було передано від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ" Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково - виробничо - комерційна компанія "Київський центр новий технологій" за Договором купівлі-продажу основних засобів від 10.02.2011 року, яке визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із тим, що рішення суду по справі №910/22698/15 може вплинути на права та обов'язки вищезазначених осіб, Суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання Позивача.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача направити копію позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та надати Суду докази на підтвердження направлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відкладено розгляд справи на 21.10.2015 року у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

13.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду щодо направлення позовної заяви на адреси Третіх осіб.

В судовому засіданні 21.10.2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Третьої особи - 2 надав усні пояснення по суті спору. В судове засідання представники Відповідача, Третьої особи - 1, Третьої особи - 3, Третьої особи - 4, Третьої особи - 5 не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 року у справі №910/22698/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» є 01103, м.Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 14-В, офіс 7.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/22698/15 направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України. Крім того, позовна заява та додані до неї документи були направлені на адреси Третіх осіб, що підтверджується описами вкладення у цінні листи від 07.10.2015 р. та фіскальними чеками від 07.10.2015 р.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач, Третя особа - 1, Третя особа - 3, Третя особа - 4, Третя особа - 5 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Відповідач, Третя особа - 1, Третя особа - 3, Третя особа - 4, Третя особа - 5 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Відповідача, Третьої особи - 1, Третьої особи - 3, Третьої особи - 4, Третьої особи - 5 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 21 жовтня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу основних засобів, відповідно до умов якого Подавець зобов'язався передати Основні засоби згідно Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити отримані основні засоби на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Відповідно до п.1.2 Договору перелік, найменування, вартість основних засобів, що передаються у власність Покупця вказується у додатку №1 до цього договору.

У п.2.2 Договору визначено, що оплата вартості (ціни) основних засобів здійснюється шляхом видачі Покупцем векселя в оплату за фактично поставлене обладнання, вказане у додатку №1 цього договору загальною вартістю 11 368 200 грн., в тому числі ПДВ. Передача Продавцю векселя здійснюється одночасно з підписанням акту приймання-передачі основних засобів.

Датою оплати вважається дата видачі Покупцем векселя, вказаного у п.2.2 цього договору. Сторони підтвердили, що відповідно до ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», у разі видачі (передачі) Покупцем векселя відповідно до цього договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за векселем (п.2.4 Договору).

Додатком №1 до Договору сторони визначили перелік основних засобів, що передається Покупцю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року Продавець передав, а Покупець в свою чергу прийняв основні засоби, що підтверджується Актом приймання - передачі основних засобів від Продавця до Покупця від 10.02.2011 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №910/1357/15-г визнано договір купівлі-продажу основних засобів, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційна компанія «Київський центр нових технологій» недійсним, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційна компанія «Київський центр нових технологій» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» судовий збір в сумі 1 218 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 04.03.2014 року по справі №20/5007/1475-Б/12 за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичевському районі до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» про банкрутство, виключено екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, що належить на праві власності ОСОБА_5., з акту опису та інвентаризації, зобов'язано відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з належного їй на праві приватної власності екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1.

10.03.2015 року Позивач звернувся до начальника Бердичівського міського відділення УМВС України в Житомирській області з заявою №02-23/85/01 про розшук майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ», а саме крану КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.03.2015 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У відповідь на вказаний запит Бердичівське міське відділення УМВС України в Житомирській області листом №1730 від 10.04.2015 р. повідомило про неможливість встановлення місцезнаходження вказаного крану.

10.07.2015 року Позивачем направлено запит №02-23/126 до Управління ДАІ УМВС України в Житомирський області про надання інформації стосовно транспортних засобів, викладених у переліку, в тому числі: автомобіль ГАЗ 330232-414, ш.н. Х200632, автомобіль ГАЗ 33-09, ш.н. Х895092, автомобіль ВАЗ 21124, номер кузова ХТА8945, автобус I-VAN А07А160, номер кузова Y6DA07A9, екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, кран КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., автомобіль БілАЗ 754850, дв. ЯМЗ 240НМ №, 1986 р.в.

Як вбачається з відповіді Управління ДАІ УМВС України в Житомирський області від 21.07.2015 року 01.02.2013 року власником автомобілю ГАЗ 330232-414, ш.н. Х200632, зареєстрований ОСОБА_6 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 11.01.2013 року власником автомобілю ГАЗ 33-09, ш.н. Х895092, зареєстрований ОСОБА_7 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 25.12.2012 року власником автомобілю ВАЗ 21124, номер кузова ХТА8945, зареєстрований ОСОБА_8 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 28.09.2013 року власником автобусу I-VAN А07А160, номер кузова Y6DA07A9, зареєстрований ОСОБА_9 (реєстрація ТЗ за договором купівлі - продажу).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на теперішній час повернути майно, яке було передано Відповідачу за недійсним правочином, неможливо, оскільки місцезнаходження майна невідоме. За таких підстав, просить Суд застосувати наслідки недійсності правочину - Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» грошові кошти в розмірі 450 000 грн. 00 коп.

30.04.2015 року Позивачем була надіслана вимога №02-23/106 про повернення майна підприємства за переліком, доданим до вказаної вимоги, що підтверджується фіскальним чеком від 04.05.2015 р. та описом вкладення у цінний лист, проте залишена без відповіді і виконання.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 208 Господарського кодексу України зазначає, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

Пункт 2.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року зазначає, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК України, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 10.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу основних засобів, відповідно до умов якого Подавець зобов'язався передати Основні засоби згідно Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити отримані основні засоби на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року Продавець передав, а Покупець в свою чергу прийняв основні засоби, в тому числі автомобіль ГАЗ 330232-414, ш.н. Х200632, за ціною 16 227 грн. 00 коп., автомобіль ГАЗ 33-09, ш.н. Х895092, за ціною 13 886 грн. 70 коп., автомобіль ВАЗ 21124, номер кузова ХТА8945, за ціною 11 684 грн. 60 коп., автобус I-VAN А07А160, номер кузова Y6DA07A9, за ціною 24 021 грн. 40 коп., екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, за ціною 246 542 грн. 60 коп., кран КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., автомобіль БілАЗ 754850, дв. ЯМЗ 240НМ №, 1986 р.в., за ціною 122 064 грн. 20 коп., що підтверджується Актом приймання - передачі основних засобів від Продавця до Покупця від 10.02.2011 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №910/1357/15-г визнано договір купівлі-продажу основних засобів, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційна компанія «Київський центр нових технологій» недійсним, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційна компанія «Київський центр нових технологій» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» судовий збір в сумі 1 218 грн. Вказаним рішенням встановлено, що учасники Товариства згоди на продаж його основних фондів не надавали, директор Товариства, ОСОБА_10., не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення оспорюваного правочину, основні фонди, що були реалізовані Позивачем Відповідачу, на момент їх передачі знаходились в заставі у ОСОБА_11., яка згоди на їх відчуження не надавала, докази, які б підтверджували проведену Відповідачем оплату вартості основних засобів в матеріалах справи відсутні, що свідчить про те, що оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак, має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Згідно зі статтею 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №910/1357/15-г видано Наказ про примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили 21.04.2015 року.

При цьому Суд зазначає, що Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №910/1357/15-г.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт визнання Договору купівлі-продажу основних засобів, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо-комерційна компанія «Київський центр нових технологій» недійсним, на підставі якого Відповідачу були передані основні засоби, перелік яких викладений у Додатку №1 до вказаного Договору, встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №910/1357/15-г, яке набрало законної сили.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Верховним Судом України у листі від 24.11.2008 року „Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у розділі „Застосування правових наслідків недійсності правочину" до відома судів доведено, що визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

Крім того, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

30.04.2015 року Позивачем була надіслана вимога №02-23/106 на адресу Відповідача про повернення майна підприємства за переліком, доданим до вказаної вимоги, що підтверджується фіскальним чеком від 04.05.2015 р. та описом вкладення у цінний лист, проте залишена без відповіді і виконання.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем основних засобів, які були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» згідно з переліком, викладеним у Додатку №1 до Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року, за недійсним правочином.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 04.03.2014 року по справі №20/5007/1475-Б/12 за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичевському районі до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» про банкрутство, виключено екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, що належить на праві власності ОСОБА_5., з акту опису та інвентаризації, зобов'язано відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з належного їй на праві приватної власності екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1.

Судом встановлено, що екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, належить на праві приватної власності ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію великовантажного транспортного засобу АМ №001039, виданим 28.08.2013 року.

10.03.2015 року Позивач звернувся до начальника Бердичівського міського відділення УМВС України в Житомирській області з заявою №02-23/85/01 про розшук майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ», а саме крану КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.03.2015 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У відповідь на вказаний запит Бердичівське міське відділення УМВС України в Житомирській області листом №1730 від 10.04.2015 р. повідомило про неможливість встановлення місцезнаходження вказаного крану.

10.07.2015 року Позивачем направлено запит №02-23/126 до Управління ДАІ УМВС України в Житомирський області про надання інформації стосовно транспортних засобів, викладених у переліку, в тому числі: автомобіль ГАЗ 330232-414, ш.н. Х200632, автомобіль ГАЗ 33-09, ш.н. Х895092, автомобіль ВАЗ 21124, номер кузова ХТА8945, автобус I-VAN А07А160, номер кузова Y6DA07A9, екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, 1998 року випуску, заводський номер (шасі) 2270189.03.05.2263421.1, кран КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., автомобіль БілАЗ 754850, дв. ЯМЗ 240НМ №, 1986 р.в.

Як вбачається з відповіді Управління ДАІ УМВС України в Житомирський області від 21.07.2015 року 01.02.2013 року власником автомобілю ГАЗ 330232-414, ш.н. Х200632, зареєстрований ОСОБА_6 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 11.01.2013 року власником автомобілю ГАЗ 33-09, ш.н. Х895092, зареєстрований ОСОБА_7 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 25.12.2012 року власником автомобілю ВАЗ 21124, номер кузова ХТА8945, зареєстрований ОСОБА_8 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації), 28.09.2013 року власником автобусу I-VAN А07А160, номер кузова Y6DA07A9, зареєстрований ОСОБА_9 (реєстрація ТЗ за договором купівлі - продажу).

Відповідно до п. 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за встановленої під час судового розгляду неможливості повернути одержане за правочином майно у натурі (через його втрату, псування, істотну зміну тощо) набувач повинен відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). З метою такого відшкодування заінтересована особа вправі звернутися до набувача з окремою позовною вимогою.

Таким чином, у разі встановлення неможливості виконання рішення у даній справі шляхом повернення отриманого майна в натурі, позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, зокрема, шляхом подання окремого позову про відшкодування вартості такого майна або шляхом звернення із заявою про зміну способу виконання рішення у даній справі.

Судом встановлено, що на час розгляду вказаної справи, майно, передане за недійсним правочином, а саме - автомобіль ГАЗ 330232-414, автомобіль ГАЗ 33-09, автомобіль ВАЗ 21124, автобус I-VAN А07А160, екскаватор гусеничний O&К РН 30Е, вибуло з власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» та на теперішній час належить Третім особам, залученим до участі у вказаній справі. Крім того, місцезнаходження крану КС-5363 О, заводський номер 147, 1989 р.в., невідоме, а тому Позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права про стягнення вартості майна, переданого за недійсним правочином.

За таких обставин, Суд зазначає, що з урахуванням обставин справи, умов договору та вищенаведених приписів законодавства, та з огляду на доведеність факту передачі Позивачем основних засобів за договором, який у подальшому судом визнаний недійсним, отримане за вказаним договором підлягає поверненню Відповідачем у вигляді відшкодування його вартості.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, враховуючи положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» про стягнення 450 000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, Суд зазначає, що вартість майна, що була передана Відповідачу за недійсним правочином за ціною, зазначеною у Додатку №1 до Договору купівлі - продажу основних засобів від 10.02.2011 року, становить 484 628 грн. 90 коп., проте відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України Ввтрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробничо - комерційна компанія «Київський центр нових технологій» (01103, м.Київ, ВУЛИЦЯ КІКВІДЗЕ, будинок 14-В, офіс 7, Ідентифікаційний код юридичної особи 30634600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛ СОФ» (13333, Житомирська обл., Бердичівський район, село Райки, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 30, Ідентифікаційний код юридичної особи 32569900) 450 000 (чотириста п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин