ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.15р. Справа № 904/8394/15

За позовом Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 4123 грн 20 коп. за Договором оренди комунального нерухомого майна № 18-ДКП/14 від 14.02.2014

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_2, довіреність №1957 від 03.09.2015;

від відповідача: не з'явився;

від 3-ї особи: представник ОСОБА_2, довіреність №10/3-88 від 16.09.2015.

СУТЬ СПОРУ:

17.09.2015 Комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 2406,34 грн, пені у сумі 681,13 грн, 3% річних у сумі 55,25 грн та інфляційних нарахувань у сумі 980,48 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди комунального нерухомого майна № 18-ДКП/14, укладеного між сторонами 14.02.2014.

Позов мотивовано систематичним порушенням умов договору № 18-ДКП/14 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 17.09.2015 в частині своєчасного та повного внесення орендної плати.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 порушено провадження у справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

22.10.2015 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань за період з 16.03.2014 по 15.08.2015 у сумі 971,27 грн. Розглянувши яке, суд приймає її до розгляду та враховує при вирішенні спору.

У судовому засіданні 27.10.2015 позивач подав уточнений розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01.04.2014 по 15.08.2015 сума яких склала 980,31 грн та заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Суд не приймає уточнення до розгляду, оскільки Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України. Отже ціна позову, яку позивач заявляє до стягнення з урахуванням збільшеної суми інфляційних втрат змінилася, але відповідач не є обізнаним про зміну ціни позову, а позивачем не підтверджено доказами надіслання збільшення відповідачу. Тому, суд розглядає справу з урахуванням раніше заявленого зменшення позовних вимог.

Відповідач відзив на позов не надав, участь свого повноважного представника не забезпечив у судове засідання, про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду надсилались відповідачу за адресою, зазначеною позовній заяві та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його отримання.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 18.09.2015 та 06.10.2015 були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

ОСОБА_1 особа у судове засідання забезпечила явку свого представника, але відзиву на позов не надала.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014 між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди № 18-ДКП/14, за умовами п.1.1. якого з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 № 41/11 із змінами та доповненнями передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно не житлові приміщення (надалі обєкт оренди) загальною площею 18,68 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 28, на першому поверсі 5-типоверхового будинку, вартість яких, згідно з незалежною оцінкою становить 59182 грн без ПДВ, що перебуває на балансі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", для використання під розміщення торгівельного об'єкту з продажу канцтоварів.

Використання обєкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

Згідно п. 2.2. договору орендар вступає у строкове платне користування обєктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання передачі обєкта оренди.

Строк дії даного договору з 14.02.2014 по 31.01.2017 включно визначено п.10.1 договору.

Факт передачі обумовлених договором нежитлових приміщень підтверджено актом приймання передачі від 14.02.2014 (а.с.18).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який регулює спірні відносини, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. При цьому згідно ч.1 ст.19 цього Закону орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п.3.1. договору, розрахунок орендної плати здійснюється за Методикою розрахунку порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженої міською радою.

Відповідно до п.3.2. договору, розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати, що є невідємною частиною цього договору, становить 297,98 грн без ПДВ (базова за січень місяць 2014 рік).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується Орендарем на рахунок балансоутримувача.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим до останнього числа першого місяця оренди, починаючи з лютого місяця 2014 року.

У платіжному дорученні обовязково зазначити, номер договору оренди, дату укладення та назву орендаря.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що за користуванням обєктом оренди Орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує:

- 50% від загальної суми орендної плати у розмірі 148,99 грн до загального фонду міського бюджету;

- 50% від загальної суми орендної плати у розмірі 148,99 грн на рахунок балансоутримувача обєкта оренди.

28 березня 2014 року сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою було внесено зміни до договору оренди № 18-ДКП/14 від 14.02.2014, а саме: договір доповнено п.3.2.1., викладеному у наступній редакції "3.2.1. Орендна плата, визначена п.3.2 та п.3.3. цього договору в період з 28.03.2014р. до 28.06.2014р. включно застосовується з коефіцієнтом 0,5".

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.3.5. договору, орендна плата сплачується Орендарем щомісяця у термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, і не залежить від наслідків господарської діяльності Орендаря.

Орендна плата сплачується Орендарем за весь час фактичного використання обєкта оренди до дати підписання акта приймання передачі обєкта оренди включно.

З метою автоматизації процесу контролю за надходженням орендної плати по договору оренди розділ "Призначення платежу" платіжного доручення заповнювати в наступному порядку:

*;101; ; *22080401** № 18 ДКП/14*14.02.14*25973910*Х*

де Х - це вид платежу: 1 - орендна плата; 2 пеня.

Відповідно до п.3.4. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем систематично порушувались умови договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 14.02.2014 в частині своєчасного та повного внесення орендної плати.

З огляду на що, заборгованість відповідача, згідно розрахунку позивача по сплаті орендної плати за період користування обєктом оренди з грудня 2014 року по липень 2015 року включно складає у сумі 2406,34 грн.

Згідно ч.3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 9.2. договору, за несвоєчасну сплату суми орендної плати Орендар зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу у співвідношенні, визначеному у п.3.3 цього договору.

Позивачем нарахована пеня у відповідності з умовами договору та вимогами закону за несвоєчасну оплату орендних платежів за період з 16.03.2014 по 15.08.2015 в загальному розмірі 681,13 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем були нараховані 3% річних за загальний період з 16.03.2014 року по 15.08.2015 року в загальному розмірі 55,25 грн та інфляційні нарахування за аналогічний період в загальному розмірі 971,27 грн з урахуванням зменшення.

Судом перевірено надані розрахунки позивача та встановлено, що:

3% річних є обґрунтованими, розраховані вірно та підлягають до стягненню повністю у сумі 55,25 грн;

інфляційні нарахування заявлені до стягнення у сумі 971,27 грн з урахуванням їх зменшення також підлягають задоволенню повністю, але суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальний період прострочення боргу на який нараховуються інфляційні втрати визначений позивачем в заяві про зменшення з 16.03.2014 по 15.08.2015. Проте, позивачем він визначений помилково, оскільки прострочення зобов'язання зі сплати боргу настало у березні 2014 року, то інфляційні втрати мали бути нараховані за період починаючи з квітня 2014 року, тобто з наступного місяця, у якому мав бути здійснений платіж. Така позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". За розрахунком суду за загальний період починаючи з квітня 2014 року по серпень 2015 року у позивача було право заявити до стягнення інфляційні нарахування у загальній сумі 980,31 грн. Позивач надав до суду уточнений розрахунок інфляційних нарахувань, сума за яким співпадає з розрахунком суду за належно визначений період прострочення, проте суд не може прийняти його до уваги, оскільки судом вже розглядається заява позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині інфляційних нарахувань у сумі 971,27 грн, а заяви про збільшення розміру позовних вимог в частині інфляційних нарахувань у сумі 980,31 грн не було заявлено останнім. Сам лише уточнений розрахунок інфляційних нарахувань наданий позивачем не є заявою про їх збільшення, тому суд розглядає позовні вимоги в частині інфляційних нарахувань в межах заяви про зменшення та не може вийти за їх межі. З огляду на що, інфляційні нарахування за період з квітня 2014 року по серпень 2015 року підлягають стягненню повністю у сумі 971,27 грн.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 4113,99 грн, яка складається з сум: 2406,34 грн орендної плати, 681,13 грн пені, 55,25 грн 3% річних та 971,27 грн інфляційних нарахувань.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача у сумі 1218,00 грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" та ст.ст. 43, 32, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомості" Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, 6, ідентифікаційний код 03341763) 2406,34 грн орендної плати, 681,13 грн пені, 55,25 грн 3% річних, 971,27 грн інфляційних нарахувань та 1218,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 02.11.2015.

Суддя В.Д. Воронько