ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015р. Справа № 914/2518/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго»
до відповідача:Міського комунального підприємства «Новояворівськводоканал»
про:стягнення 8685 грн. 00 коп. (з яких: 2712 грн. 31 коп. пеня; 135 грн. 61 коп. 3% річних; 5837 грн. 08 коп. - інфляційні)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинському О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 19.12.2014 р. № 502-4157/2)
Відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 23.09.2015 р. № 782)

24.07.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 2590 поступила позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Міського комунального підприємства «Новояворівськводоканал» про стягнення 8685 грн. (з яких: 2712 грн. 31 коп. пеня; 135 грн. 61 коп. 3% річних; 5837 грн. 08 коп. - інфляційні).

Ухвалою суду від 28.07.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 07.09.2015 р. Ухвалою суду від 14.09.2015 р. розгляд справи по суті призначено на 22.09.2015 р.

21.09.2015 р. у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Бортник О. Ю., проведено повторний автоматизований розподіл справи №914/2518/15. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №914/2518/15 передано судді Цікало А. І.

Ухвалою суду від 22.09.2015 р. розгляд справи було відкладено на 27.10.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду повністю не виконав, відзив на позовну заяву не представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник відповідача пояснив, що підприємство перебуває в складному матеріальному становищі у зв'язку з чим не мало змоги вчасно провести розрахунок за спожиту електроенергію.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

28.02.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», яке відповідно до п. 1.1. Статуту перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго», (позивач) та Міським комунальним підприємством «Новояворівськводоканал» (відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 90210/14 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи). Додатковою угодою від 30.10.2008р. про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії від 28.02.2007 р. № 90210/14, змінено номер Договору на 90531/14.

За умовами Договору, постачальник (позивач) продає електричну енергії споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Під час виконання умов Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електроенергії (ПКЕЕ) (п.2.1 Договору).

Відповідно до п. 5 Додатку № 2 до Договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показниками розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахунковому періодах оплати споживання електроенергії за поточний розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем виставлялись рахунки на оплату за електричну енергію та такі надавались відповідачу.

Пунктом 7 додатку № 2 до Договору встановлено, що тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Порушуючи умови Договору, відповідач вчасно не здійснив оплату за отриману електричну енергію, що підтверджується розрахунком боргу за активну електроенергію (долучено до матеріалів справи) та не спростовано відповідачем.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 8 Додатку № 2 до Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

За неналежне виконання умов Договору щодо термінів оплати вартості отриманої електричної енергії, позивачем, відповідно до умов Договору та вимог ст. 625 ЦК України, нараховано відповідачу 2712 грн. 31 коп. пені, 135 грн. 61 коп. 3% річних та 5837 грн. 08 коп. інфляційних.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних за не належне виконання відповідачем умов Договору щодо термінів оплати вартості отриманої електричної енергії.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно із п. 5.1. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, відповідач здійснив оплату за отриману електричну енергію з порушенням термінів оплати, встановлених Договором. У зв'язку з порушенням відповідачем термінів оплати за отриману електроенергію, позивачем правомірно нараховано відповідачу 2712 грн. 31 коп. пені, 135 грн. 61 коп. 3% річних та 5837 грн. 08 коп. інфляційних.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також те, що станом на час подання позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержану електричну енергію, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення на шість місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 11, 202, 204, 509, 526, 530, 546, 549, 551, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст. ст. 174, 175, 193, 275, 230, 232, 233 ГК України, ст. ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Міського комунального підприємства «Новояворівськводоканал» про стягнення 8685 грн. 00 коп. (з яких: 2712 грн. 31 коп. пеня; 135 грн. 61 коп. 3% річних; 5837 грн. 08 коп. - інфляційні) задоволити повністю.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Новояворівськводоканал» (вул. Б. Пасічника, 1, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, 81053; ідентифікаційний код 22400071) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (вул. Козельницька, буд. 3, м. Львів, 79026; ідентифікаційний код 00131587) 8685 грн. 00 коп. (з яких: 2712 грн. 31 коп. пеня; 135 грн. 61 коп. 3% річних; 5837 грн. 08 коп. - інфляційні) з розстрочкою виконання рішення на шість місяці зі сплатою заборгованості рівними частинами:

-до 30 листопада 2015 року-1447 грн. 50 коп.
-до 31 грудня 2015 року-1447 грн. 50 коп.
-до 31 січня 2016 року-1447 грн. 50 коп.
-до 29 лютого 2016 року-1447 грн. 50 коп.
-до 31 березня 2016 року-1447 грн. 50 коп.
-до 30 квітня 2016 року-1447 грн. 50 коп.

3. Стягнути з Міського комунального підприємства «Новояворівськводоканал» (вул. Б. Пасічника, 1, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, 81053; ідентифікаційний код 22400071) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (вул. Козельницька, буд. 3, м. Львів, 79026; ідентифікаційний код 00131587) 1827 грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.