КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/13644/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Сергеєва Т.Г. - довіреність б/н від 21.10.2015;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015

у справі № 910/13644/15 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поул Траст"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 7 053,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Іллічівське" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поул Траст" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 7 053,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не повідомив позивача про настання ДТП та виникнення страхового випадку, що, за доводами позивача, є підставою для регресної вимоги на суму виплаченого ПрАТ "СК "Іллічівське" страхового відшкодування потерпілій особі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "Іллічівське" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, помилково зазначив, що обов'язок повідомлення страховика про ДТП покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, а не на страхувальника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.10.2015 а також, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 (далі - третя особа).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 розгляд справи було відкладено на 27.10.2015 в порядку ст. 77 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.10.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 27.10.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка стосовно повідомлення сторони щодо дати наступного засідання, яка була надана представником 01.10.2015 (а.с. 98).

Представник третьої особи у судове засідання 27.10.2015 також не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на його адресу копії ухвали від 01.10.2015. Отримання ОСОБА_3 процесуального документа 06.10.2015 підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 795.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (або щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони, тощо) Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечень відповідача на неї, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.10.2012 р. між ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" та ТОВ "Поул Траст" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9097103, за умовами якого позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу - Renault Premium, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Довідкою № 9245919 про дорожньо-транспортну пригоду підтверджується, що 10.08.2013 р. по вул. Богатирська-Озерна у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Renault Premium", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Поул Траст", під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу "ВАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої забезпечений транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16.09.2013 р. № 3-5143/13 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п.п. 13.1, 12.3, 2.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 26.09.2013 р. ОСОБА_4, як потерпіла особа, звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування по страховому випадку, що стався 10.08.2013 р. по вул. Богатирська-Озерна у м. Києві.

22.08.2013 р. ТОВ "Експертно-Асистуюча компанія "Фаворит" було проведено автотоварознавче дослідження транспортного засобу "ВАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за наслідками чого складено звіт № 2564/4 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Позивачем підтверджено, що 26.09.2013 р. ним було складено страховий акт № ЦО-39671-АВ--9097103, з якого вбачається, що ПрАт "Страхове товариство "Іллічівське" вирішено виплатити страхове відшкодування ОСОБА_4 в сумі 7 053,46 грн.

Так, позивач на підставі указаного страхового акта та заяви на виплату страхового відшкодування здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 7 053,46 грн. ОСОБА_4 (копія платіжного доручення № 11413 від 18.12.2013 р. в матеріалах справи).

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з регресною вимогою до ТОВ "Поул Траст", який, за його твердженнями (як власник забезпеченого транспортного засобу) несе відповідальність за шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок скоєння ДТП, у зв'язку з несвоєчасним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, зазначивши про їх необґрунтованість та безпідставність.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він з-поміж іншого не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

В свою чергу п. 33.1 ст. 33 Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Враховуючи викладене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що наведеними правовими нормами встановлено обов'язок саме водія транспортного засобу повідомити письмово страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з цим, як підтверджується матеріалами справи, під час настання дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом "Renault Premium", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, керував громадянин ОСОБА_3 (третя особа у даній справі).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що станом на час вчинення указаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП "Ексімбізнес" (наказ № 188-к від 01.06.2013 р. про прийняття на роботу).

З матеріалів справи також вбачається, що транспортний засіб "Renault Premium", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було передано ТОВ "Поул Траст" в оренду ПП "Ексімбізнес" на підставі договору оренди автотранспорту від 08.05.2012 р. (копія договору з додатком в матеріалах справи).

Згідно з п. 2.2 договору оренди автотранспорту від 08.05.2012 р. серед обов'язків орендаря вказаний обов'язок нести матеріальну відповідальність за збереження техніки та у випадку її розкрадання, загоряння, розкомплектування, пошкодження з вини орендаря, відшкодовувати вартість відновлювального ремонту.

З наведеного вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 10.08.2013 р. транспортний засіб "Renault Premium", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перебував у користуванні (оренді) ПП "Ексімбізнес", працівник (водій) якого спричинив настання указаного вище страхового випадку. Отже, в першу чергу саме ОСОБА_3 мав повідомити ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з поясненнями відповідача, які не спростовані апелянтом у скарзі, а також під час апеляційного перегляду, ПрАт "Страхове товариство "Іллічівське" було невідкладно з місця дорожньо-транспортної пригоди повідомлено про її настання, за наслідками чого повідомленню було присвоєно номер 9715. Крім того, уповноваженого представника для подання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" відповідач направив 16.08.2013 р. з пропуском встановленого законом строку на один день. Проте, 19.08.2013 р. ТОВ "Поул Траст" письмово повідомило страховика про наявність поважних причин (відрядження директора), що зумовили пропуск такого строку.

Зазначені доводи відповідача окремо підтверджуються страховим актом № ЦО-39671-АВ--9097103 від 26.09.2013 р., з якого вбачається, що при його складанні позивачем було використано повідомлення страхувальника (ТОВ "Поул Траст") та надані ним документи.

Крім того, отримання позивачем заяви-повідомлення про ДТП від ТОВ "Поул Траст" саме 19.08.2015 підтверджується вхідним штампом позивача №5035 (а.с. 53) та не заперечується самим апелянтом. При цьому у вказаному повідомленні відповідач обґрунтував, чому таке повідомлення подано саме через 8 днів після настання ДТП, вказуючи на перебування в цей період директора підприємства у відрядження (копія посвідчення про відрядження наявна в матеріалах справи, а.с. 54). В свою чергу, суд апеляційної інстанції виходить з вищевстановленого та зазначає, що згідно з приписами законодавства саме третя особа (як водія транспортного засобу) повинна була своєчасно повідомляти позивача про настання ДТП, тоді як позивачем не заперечується, що таке повідомлення відбулося в телефонному режимі, за наслідками чого такому повідомленню було присвоєно номер 9715.

Судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що оскільки предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, що фактично є регресною вимогою про стягнення збитків, то застосування такого виду відповідальності повинно супроводжуватися з-поміж іншого наявністю вини особи (ст. 614 ЦК України).

Як було вишезазначено, часткове недотримання передбаченого п. 33.1 ст. 33 Закону триденного строку (саме щодо письмового повідомлення страховика) сталося з вини водія ОСОБА_3, який є працівником юридичної особи - орендаря транспортного засобу "Renault Premium", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а не з вини ТОВ "Поул Траст", яке зі свого боку вжило усіх залежних від нього заходів для повідомлення страховика.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в даному випадку саме позивач мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами (зокрема, факт порушення його прав та інтересів саме відповідачем, обґрунтувати в чому полягає вина відповідача, а також пояснити, які саме негативні наслідки настали для нього через несвоєчасне повідомлення ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" про факт настання ДТП саме у письмовому вигляді).

Разом з цим, ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції позивач не надав належних та допустимих доказів обґрунтованості та законності позовних вимог у заявленому розмірі, а також не довів наявності порушення його прав та інтересів саме відповідачем. Так, вплативши страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 7093,46 грн. позивач виконав вимоги законодавства та умови договору обов'язкового страхування в цій частині. Тоді як правомірними є доводи відповідача, що саме з цією метою між ним та позивачем укладався договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та сплачувався відповідний страховий платіж за такий договір. Відтак, виплата страхового відшкодування за шкоду, яка була заподіяна під час експлуатації забезпечуваного транспортного засобу, є прямим обов'язком позивача (на який він надав добровільну згоду підписанням полісу № АВ/9097103 та за який отримав грошові кошти у вигляді страхового платежу).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" до ТОВ "Поул Траст" не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідача відшкодовуються йому судом за рахунок позивача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/13644/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/13644/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13644/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім