РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року Справа № 902/678/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Гудак А.В.

при секретарі Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н, від 29.07.2015р.

розглянувши апеляційні скарги позивача на рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.15 р. у справі № 902/678/15 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Вінницятурист"

про визнання недійсним рішення наглядової ради

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (т. 1, а.с. 3-8) до Приватного Вінницького обласного товариства по туризму та екскурсіях "Вінницяпрофтур" (надалі відповідач), в якій просить визнати недійсним п. 3.3 Постанови наглядової ради відповідача від 27.04.15р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 01.07.15р. (т. 2, а.с. 27-31) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_3 рада уповноважена на прийняття обовязкових до виконання рішень у частині розпорядженням майном товариства, у т.ч. надання його в оренду чи припинення орендних відносин. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для визнання оскаржуваного рішення недійсним, у звязку з його прийняттям поза межами компетенції ОСОБА_3 ради, відсутні.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що ОСОБА_3 не приймала рішення про односторонню відмову від договору, а лише зобовязала виконавчий орган вжити заходів спрямованих на його розірвання, а підстави дострокового розірвання договору визначені умовами самого Договору оренди.

При цьому суд зазначив, що позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права шляхом визнання недійсним рішення наглядової ради, не навів жодного доказу про те, які саме права порушуються оскаржуваним рішенням, а також не вказав, яким саме чином дані права можуть бути відновлені у разі його скасування.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, 20.07.15 р. позивач звернувся з апеляційною скаргою (т. 2, а.с. 39-47) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Водночас, 29.07.15р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшла друга апеляційна скарга позивача (т. 2, а.с. 57-65), в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.15 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Ухвалою від 30.07.15 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та об'єднано для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка надійшла 20.07.15 р. (т. 2, а.с. 55).

Апеляційні скарги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення ОСОБА_3 ради суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає тим повноваженням, якими наділена ОСОБА_3 рада згідно вимог ст.. 52 ЗУ «Про акціонерні товариства» та п. 8.35 Статуту ПАТ «Вінницятурист».

Скаржник стверджує, що помилковим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи, є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 рада не приймала рішення про односторонню відмову від договору, а лише зобов'язала виконавчий орган вжити заходів спрямованих на його розірвання.

Позивач стверджує, що Постановою ОСОБА_3 ради від 27.04.15 р. було розірвано договір в односторонньому порядку, жодного рекомендаційного характеру вказане рішення не носило. Жодна з сторін договору з пропозицією розірвати договір за згодою сторін чи до суду в установленому законом порядку не зверталась.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що постанова ОСОБА_3 ради щодо припинення договорів оренди шляхом розірвання цих договорів кореспондується із вимогами законодавства України щодо діяльності акціонерних товариств, прийнята в межах повноважень ОСОБА_3 ради. Ця Постанова має силу обов'язкової вказівки для визначення поведінки Правління товариства. Разом з тим, вона не потягла ніяких правових наслідків для позивача.

Розпорядженням в.о. голови суду від 25.08.15 р. внесені зміни до складу колегії суддів та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В. (т. 2, а.с. 106).

Ухвалою від 22.09.15 р. задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи на 16.10.15 р. в режимі відео конференції, доручено господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщення господарського суду Київської області.

У зв'язку з відлагодженням системи "Діловодство спеціалізованого суду" в господарському суді Київської області (т. 2, а.с. 132-133), 16.10.15 р. провести судове засідання в режимі відео конференції не було можливості, а відтак Ухвалою від 16.10.15 р. розгляд апеляційних скарг перенесено на 23.10.15 р. об 14:30 год. (т. 2, а.с. 135).

Представник позивача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать реєстр на відправку рекомендованої кореспонденції від 19.10.15 р. та телефонограма.

Водночас, 16.10.15р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги без його участі (т. 2, а.с. 131).

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційні скарги, відзиви на апеляційні скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи 01.06.13 р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди окремої частини будівлі.

Згідно умов Договору, орендар (позивач) одержав від відповідача (орендодавця) у строкове платне користування приміщення окремої частини будівлі готелю "Поділля", розташованого по вул. Пушкінській 4 у м. Вінниці, загальною площею 1382,4 кв.м, загальною вартістю 1 187703,00 грн., який складається з: житлова площа 1014,3 кв.м; підсобні приміщення 368,1 кв.м.

Договір укладено терміном до 29.02.2016 року (п. 8.1 Договору).

Розділом 4 Договору визначено розміри орендної плати та порядок здійснення розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, відповідач передав, а позивач прийняв обєкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі 01.06.13 р. (а.с. 71).

27.04.15 р. ОСОБА_3 радою Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ прийнято рішення, оформлені протоколом № ПР-101-1.

Пунктом 3.3 Протоколу, припинено орендні відносин з орендарем шляхом розірвання договору оренди № 57 укладеного 01.06.13 р. між позивачем та відповідачем, оскільки такі відносини негативно впливають на діяльність товариства.

Предметом спору по даній справі є визнання недійсним п. 3.3 Постанови наглядової ради відповідача від 27.04.15р. в частині рішення про припинення орендних відносин шляхом розірвання Договору № 57. При цьому, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішення ОСОБА_3 ради прийнято з перевищенням повноважень, є незаконним та порушує права орендаря на користування орендованим майном.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Статтею 160 ЦК України та статтею 51 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства. ОСОБА_3 рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

Статутом акціонерного товариства і Законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради. Питання, віднесені статутом до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення виконавчому органу товариства.

Основними підставами для визнання недійсними рішень наглядової ради є перевищення цим органом своєї компетенції і прийняття ним рішень, що належать до виключної компетенції загальних зборів товариства і не можуть бути делеговані будь-якому іншому органові товариства.

Відповідно до п.8.35.19 Статуту, до компетенції ОСОБА_3 ради належить прийняття рішення про вчинення правочинів у випадках, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків.

Пунктом 4.1.18 Положення "Про наглядову раду Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" передбачено, що до виключної компетенції ОСОБА_3 ради належить: прийняття рішень про вчинення значних правочинів у випадках, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

До компетенції ОСОБА_3 ради також зокрема належить прийняття рішень про вчинення Товариством будь-яких правочинів, спрямованих на обтяження чи обмеження права власності Товариства на належні йому основні засоби, в оренду, лізинг, управління тощо, терміном понад один рік, крім тих, що відносяться до виключної компетенції Загальних зборів (п. 8.35.33 Статуту; п. 4.1.34 Положення).

Крім того, пунктом 5.1 Положення визначено, що ОСОБА_3 рада в межах компетенції та в порядку, визначеному Статутом Товариства, має зокрема такі права: приймати рішення, обов'язкові до виконання Правлінням Товариства, у тому числі давати обовязкові до виконання розпорядження, про припинення укладання угод чи зупинення виконання укладених угод, які на думку ОСОБА_3 ради завдають чи можуть завдати шкоди Товариству. Рішення про зупинення виконання укладених угод приймаються з урахуванням та на підставі вимог чинного законодавства України, а також здійснювати інші дії згідно законодавства України, Статуту Товариства, рішень Загальних зборів, цього Положення.

А відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 рада уповноважена на прийняття обовязкових до виконання рішень у частині розпорядженням майном товариства, зокрема, надання його в оренду чи припинення орендних відносин.

Таким чином, постанова ОСОБА_3 ради відповідача щодо припинення договору оренди шляхом розірвання договору кореспондується із чинним законодавством України щодо діяльності акціонерних товариств. При цьому, оскаржувана Постанова прийнята ОСОБА_3 радою в межах наданих їй законом та Статутом товариства повноважень.

Враховуючи вказане, колегія суду не бере до уваги доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі про відсутність повноважень ОСОБА_3 ради щодо припинення орендних відносин.

А тому, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення недійсним, у звязку з його прийняттям поза межами компетенції ОСОБА_3 ради.

Крім того, апеляційний суд оцінює критично доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо прийняття рішення ОСОБА_3 радою з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: ст.. 188, 291 ГК України, 783 ЦК України, виходячи з наступного.

З Положення вбачається, що ОСОБА_3 рада уповноважена на прийняття обовязкових до виконання рішень у частині розпорядженням майном товариства, у т.ч. надання його в оренду чи припинення орендних відносин.

Колегія суду звертає увагу на те, що оскаржуваної постановою зобовязано виконавчий орган вжити заходів щодо розірвання договору.

Тобто, на виконання вказаного рішення, директор товариства зобовязаний вжити заходів, спрямованих на розірвання договору оренди.

Як вбачається з п. 8.2-8.7 Договору оренди окремої частини будівлі від 01.06.13 р., Договір припиняється, зокрема шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, у разі недосягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, спір передається на вирішення до господарського суду.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_3 не приймала рішення про односторонню відмову від договору, а лише зобовязала виконавчий орган вжити заходів спрямованих на його розірвання, при цьому підстави дострокового розірвання договору визначені умовами самого Договору оренди.

Рівненський апеляційний суд звертає увагу на те, що Постанова ОСОБА_3 ради лише визначає поведінку Правління товариства, вона не несе правових наслідків для позивача, зокрема, розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки чинне законодавство України передбачає вичерпний перелік підстав для розірвання або відмови від договорів в односторонньому порядку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ані позивачем, ані відповідачем не вчинялись дії щодо дострокового розірвання договору оренди.

Крім того, Договір оренди окремої частини будівлі від 01.06.13 р. в судовому порядку недійсним, неукладеним чи розірваним не визнавався.

Порядок зміни та розірвання договорів врегульовано гл.53 ЦК України, ст.188 ГК України, відповідно, лише за дотримання вказаних норм відповідач може реалізувати прийняте наглядовою радою рішення.

А відтак, колегія суду приходить до висновку, що Договір оренди окремої частини будівлі від 01.06.13 р. на час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції є чинний, при цьому, Рішення ОСОБА_3 ради не припинило дії договору в односторонньому порядку, а носило лише рекомендаційний характер.

Враховуючи наведене, колегія суду оцінює критично доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, що Договір оренди вже розірваний в односторонньому порядку відповідачем.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.ст. 1, 20 ГПК України, 15, 16 ЦК України щодо законодавчого визначення осіб, які мають право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до пунктів 38, 39 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.102008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" учасники товариства (акціонери), а також інші особи, права та законні інтереси яких порушено рішенням наглядової ради чи виконавчого органу товариства, вправі оскаржити до суду відповідні рішення як акти, оскільки наглядова рада та виконавчий орган товариства є його органами управління, що приймають обовязкові для виконання рішення. Це відповідає також нормі статті 55 Конституції України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, оскаржувати рішення наглядової ради мають право учасники товариства, а також інші особи, права або інтереси яких порушено оскаржуваним рішенням.

Наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами права.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що спірною постановою наглядової ради Приватного Вінницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "ВІННИЦЯТУРИСТ" прийнято рішення про припинення договору оренди окремої частини будівлі, однак у такий спосіб його не розірвано, тобто правові наслідки для позивача не наступили.

Колегія суду звертає увагу на те, що позивач звертаючись в суд з позовом про захист цивільного права шляхом визнання недійсним рішення наглядової ради не навів жодного доказу про те, які саме права порушуються оскаржуваним рішенням, а також не вказав, яким саме чином дані права можуть бути відновлені у разі його скасування.

Апеляційний суд вважає, що доводи позивача, на які він посилається в позовній заяві та апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позовних вимог про визнання недійсним п. 3.3 Постанови ОСОБА_3 ради відповідача, не стосуються предмету розгляду по даній справі, а стосується визнання чинним договору оренди, однак дане питання виходить за межі розгляду даної справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а тому залишає оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст. 49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.15 р. у справі № 902/678/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 01.07.15 р. у справі № 902/678/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/678/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.