ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.15р. Справа № 904/6145/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця", м. Донецьк

про стягнення штрафу у сумі 68 824,70 грн.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Дубінін І.Ю.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 52-15/228 від 25.12.2014)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (дов. № 477 від 01.01.2015)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 68 824,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів на адресу позивача у січні-травні 2015 за накладними №48795033, №48796098, №49220619, №50126465, №51169175 відповідачем було допущено прострочення доставки вантажу, що є порушенням статей 41, 116 Статуту залізниць України. За порушення терміну доставки вантажів позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 68 824,70 грн.:

- за накладною № 48795033 (кількість діб прострочення 6) у сумі 1 683,30 грн. (30% від провізної плати);

- за накладною № 48796098 (кількість діб прострочення 6) у сумі 1 739,40 грн. (30% від провізної плати);

- за накладною № 49220619 (кількість діб прострочення 3) у сумі 12 601,40 грн. (20% від провізної плати);

- за накладною № 50126465 (кількість діб прострочення 3) у сумі 20 835,00 грн. (20% від провізної плати);

- за накладною № 51169175 (кількість діб прострочення 4) у сумі 31 грн. (30% від провізної плати).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.08.2015.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 03.08.2015 на 31.08.2015.

31.08.2015 представник відповідача подав відзив на позов, в кому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

За накладною № 49220619 дата відправлення вантажу 19.01.2015, прибуття 26.01.2015, повідомлення одержувача про прибуття вантажу 26.01.2015 о 10:10 год., видача вантажу 27.01.2015, розкредитування документу (оформлення видачі) 27.01.2015 о 13:21 год.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України, штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідач зазначає, що перевізний документ № 49220619 представником позивача розкредитований після закінчення доби, тому штраф за накладною № 49220619 у розмірі 12 601,40 грн. нараховано неправомірно і сплаті не підлягає.

Також, відповідач звертає увагу на те, що за накладними № 48795033, № 48796098 вагони з вантажем прийнято до перевезення 31.12.2014 зі станції Горлівка Донецької залізниці призначенням на станцію Кривий ріг Придніпровської залізниці. Відправлення зазначених вагонів зі станції Горлівка відбулося 05.01.2015, тобто, прострочення у доставці вантажу відбулося через затримку вагонів на станції відправлення Горлівка Донецької залізниці.

За накладними № 50126465, № 51169175 вагони з вантажем прийнято до перевезення 12.03.2015 та 04.05.2015 відповідно зі станції Каракуба Донецької залізниці. Як вбачається з Довідки про дислокацію вагонів, вагони за накладною № 50126465 перебували на шляху прямування по станції Донецької залізниці з 09:00 год. 12.03.2015 до 23:43 год. 17.03.2015, вагони за накладною № 51169175 перебували на шляху прямування по станціях Донецької залізниці з 14:10 год. 04.05.2015 до 14:23 год. 12.05.2012, тобто прострочення у доставці сталося на Донецькій залізниці.

Оскільки, станції Горлівка та Каракуба Донецької залізниці є територією проведення АТО, тому прострочення у доставці вантажу сталося через затримку на шляху прямування у звязку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, тобто, з незалежних від відповідача обставин.

31.08.2015 у судовому засіданні оголошено перерву на 15.09.2015.

15.09.2015 представник відповідача подав додаткові пояснення.

15.09.2015 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що антитерористична операція не є обставиною непереборної сили, що перешкоджає виконанню всіх договорів на території проведення такої операції.

Позивач зазначає, що відповідачем не надано належних доказів наявності причин, що дають залізниці право на збільшення терміну доставки вантажу, а відтак підстави для звільнення відповідача від сплати штрафу за прострочку доставки відповідно до п. 116 Статуту залізниць України, також відсутні.

15.09.2015 представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів для надання додаткових пояснень.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 30.09.2015, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця", відкладено розгляд справи на 30.09.2015.

29.09.2015 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, доказом затримки, яка трапилася з вини відправника чи одержувача, що дає право залізниці на збільшення терміну доставки вантажу, є відмітка у перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції і календарним штемпелем. Тому, відсутність на накладній такої відмітки позбавляє залізницю права на збільшення терміну доставки вантажу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 30.09.2015 колегіальний розгляд справи призначено у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Суховаров А.В., суддя Дубінін І.Ю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 справу № 904/6145/15 прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів та призначено розгляд справи на 20.10.2015.

20.10.2015 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідач не повідомляв позивача про те, що затримка вантажу сталась не з його вини, що позбавило позивача можливості звернутись із позовом до іншої сторони, винної у несвоєчасній доставці вантажу.

Третя особа у судові засідання, призначені для розгляду справи, явку свого повноважного представника не забезпечила. Була належним чином повідомлена про дату та місце судового засідання. Надала письмові пояснення № 2001-1/899 від 10.09.2015 та № 2001-1/981 від 28.09.2015, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У січні-травні на адресу позивача здійснювались поставки вантажу залізничним транспортом за накладними №48795033, №48796098, №49220619, №50126465, №51169175. Перевезення здійснювалось зі станцій: Горлівка, Каракуба Донецької залізниці до станції призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

За накладними № 48795033, № 48796098 (а.с.9-10) вагони з вантажем прийнято до перевезення 31.12.2014 зі станції Горлівка Донецької залізниці призначенням на станцію Кривий Ріг Придніпровської залізниці. Відповідно до інформації, яку надала третя особа і яку не заперечує жодна зі сторін про дислокацію та стан вагонів (а.с.48-57) відправлення зазначених вагонів зі станції Горлівка відбулося 05.01.2015. Прибуття вантажу - 10.01.2015. Термін прострочення доставки вантажу - 6 діб.

За накладною № 49220619 (а.с.11) вагони з вантажем прийнято до перевезення 19.01.2015 зі станції Сартана Донецької залізниці призначенням на станцію Кривий Ріг Придніпровської залізниці. Відповідно до інформації, яку надала третя особа і яку не заперечує жодна зі сторін про дислокацію та стан вагонів (а.с.67-70) відправлення зазначених вагонів зі станції Сартана відбулося 24.01.2015. Прибуття вантажу - 26.01.2015. Термін прострочення доставки вантажу - 3 доби.

За накладною № 50126465 (а.с.12) вагони з вантажем прийнято до перевезення 12.03.2015 зі станції Каракуба Донецької залізниці призначенням на станцію Кривий Ріг Придніпровської залізниці. Відповідно до інформації, яку надала третя особа і яку не заперечує жодна зі сторін про дислокацію та стан вагонів (а.с.58-62) відправлення зазначених вагонів зі станції Каракуба відбулося 18.03.2015. Прибуття вантажу - 19.03.2015. Термін прострочення доставки вантажу - 3 доби.

За накладною № 49220619 (а.с.13) вагони з вантажем прийнято до перевезення 04.05.2015 зі станції Каракуба Донецької залізниці призначенням на станцію Кривий Ріг Придніпровської залізниці. Відповідно до інформації яку надала третя особа і яку не заперечує жодна зі сторін про дислокацію та стан вагонів (а.с.63-66) відправлення зазначених вагонів зі станції Каракуба відбулося 12.05.2015. Прибуття вантажу - 13.05.2015. Термін прострочення доставки вантажу - 4 доби.

Вказані дислокації надані третьою особою у вигляді роздруківок з відповідної електронної бази.

За накладними № 48795033, 48796098 Горлівка - Кривий Ріг відстань перевезення по Донецькій залізниці (зі станції відправлення Горлівка до пункту здачі на Південну залізницю - Пост 4км) становить 223 км, період знаходження вагонів на Донецькій залізниці:

- вагон № 60440419 - з 11-00 год. 31.12.2014 до 12-20 год. 08.01.2015. При нормі перевезення 1,6 діб вагон знаходився 8,1 діб, прострочення становить 6,5 діб;

- вагон № 67658955 - з 12-20 год. 31.12.2014 до 12-20 год. 08.01.2015. При нормі перевезення 1,6 діб вагон знаходився 8 діб, прострочення становить 6,4 діб.

За накладними № 50126465, 51169175 Каракуба - Кривий Ріг відстань перевезення по Донецькій залізниці (зі станції відправлення Горлівка до пункту здачі на Південну залізницю - Пост 4км) становить 320 км, період знаходження вагонів на Донецькій залізниці:

- вагон № 68821776 - з 09-00 год. 12.03.2015 до 23-43 год. 17.03.2015. При нормі перевезення 2,1 діб вагон знаходився 5,6 діб, прострочення становить 3,5 діб;

- вагон № 59129361 - з 14-10 год. 04.05.2015 до 14-23 год. 12.05.2015. При нормі перевезення 2,1 діб вагон знаходився 8 діб, прострочення становить 5,9 діб.

Як вбачається із письмових пояснень третьої особи, під час проведення АТО Донецька залізниця здійснює перевезення вантажів зі станції Горлівка, Каракуба Донецької залізниці на Придніпровську залізницю, в даному випадку тільки через Південну залізницю. Згідно плану формування на 2014-2015 роки, відправки повинні були прямувати: Горлівка - Ясинувата крізним поїздом призначенням Ніжньодніпровськ - Вузол зі здачею по стику Чаплине на Придніпровську залізницю, Каракуба - Іловайськ - Ясинувата крізним поїздом призначенням Ніжньодніпровськ - Вузол зі здачею по стику Чаплине на Придніпровську залізницю. З серпня 2014 і по теперішній час з причин пошкодження та не використання ділянок Ясинувата - Авдіївка, Горлівка - Новобахмутівка - Очеретине відправки зі станції Горлівка, Каракуба прямують: Горлівка - Ясинувата - ОСОБА_4 призначенням Ніжньодніпровськ - Вузол крізним поїдом зі здачею по стику Пост 4 км на Південну залізницю, Каракуба - Іловайськ - Ясинувата - ОСОБА_4 призначенням Ніжньодніпровськ Вузол крізним поїдом зі здачею по стику Пост 4 км на Південну залізницю. Рух поїздів здійснюється по одній колії перегону Ясинувата - Скотувата - Костянтинівка тільки у світлий час доби. Пропускна здатність з урахуванням роботи контролюючих органів України (прикордонна, фіскальна служба штабу АТО по станції Кривий Торець та Костянтинівка) на Ясинувату зі Скотуватої складає 12 поїздів, на Скотувату зі Ясинуватої - 12 поїздів. Через даний стиковий пункт здійснюється ввезення сировини та вивезення готової продукції. Пропускної здатності недостатньо. Внаслідок бойових дій пропуск поїздів через даний пропускний пункт може не здійснюватися взагалі.

На підтвердження вищезазначених обставин, третя особа надала дефектні акти пошкоджень інфраструктури (верхнього шляху) з причини несанкціонованого втручання в роботу залізничного транспорту (а.с.92-101), в яких зазначено дата пошкодження (виявлення), станція, ділянка (км), інвентарний номер, пошкодження (вид, об'єм, величина), необхідні матеріали для відновлення. Дані дефектні акти підписані уповноваженими особами ДП "Донецька залізниця".

За затримку прибуття вантажу позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 68 824,70 грн., який відповідачем не оплачено, що є і причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Наявні у матеріалах справи накладні засвідчують факт укладення договору транспортного перевезення ДП "Донецька залізниця" в якості перевізника та ТОВ "Істек", ПАТ "МК"Азовсталь", ПРАТ "Комсомольське РУ" в якості вантажовідправників.

Відповідно ні позивач, ні відповідач не є сторонами договору на перевезення вантажу, тому господарські зобов'язання сторін виникають безпосередньо з закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відносини щодо перевезення вантажів залізницею регулюються, зокрема, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року та іншими нормативними актами.

Пунктом 41 Статуту залізниць України встановлено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

За вимогами Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (п. 8 Правил).

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що за залізничними накладними №48795033, №48796098, №49220619, №50126465, №51169175 було допущено прострочення доставки вантажу.

Щодо причин затримки суд встановив наступне.

Як вже зазначалось вище, затримка в доставці вантажу пов'язана з тим, що під час проведення антитерористичної операції було пошкоджено залізничну інфраструктуру, що потягло за собою зміну маршруту прямування поїздів.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України "Про залізний транспорт" Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Перевізники не мають права відмовляти пасажирові та відправникові вантажу у перевезенні, крім випадків, передбачених Статутом залізниць України (ч.6 ст.22 Закону України "Про залізничний транспорт").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Горлівка та Старобешівський район знаходяться на територіях, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Станція Каракуба розташована у місті Комсомольське Старобешівського району Донецької області.

Отже, вантаж відправлявся зі станцій, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому відповідач не має будь-якого відношення до причин затримки та позбавлений можливості впливати на них.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Статтею 80 Цивільного кодексу України встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" та Державне підприємство "Донецька залізниця" є окремими юридичними особами.

Отже, для застосування до учасників господарських відносин штрафних санкцій необхідною умовою є порушення таким учасником правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Наявні у матеріалах справи докази підтверджують, що затримка відбулась на станції відправлення, яка належить до сфери діяльності ДП "Донецька залізниця". Тому, особою, яка може нести матеріальну відповідальність у зв'язку з затримкою у доставці вантажу є третя особа у цій справі, а не відповідач.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, оскільки обов'язок вчинити такі дії покладено на особу, діями або бездіяльністю якої було допущено господарське правопорушення. Оскільки відповідач не був причетний до причин, з яких вантаж не було доставлено своєчасно, та не міг впливати на причини затримки, до нього не можуть бути застосована ч. 2 статті 218 Господарського кодексу України.

Також, суд вважає, що до спірних правовідносин не застосовуються ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", оскільки відповідач заперечує проти позову з інших підстав.

Частиною 3 статті 313 Господарського кодексу України встановлено, що розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Вказана норма є спеціальною для спірних правовідносин.

Відповідний закон, який би встановлював розмір штрафу, що стягується з перевізників за прострочення в доставці вантажу відсутній.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як було встановлено вище, договір між відповідачем та позивачем щодо спірних правовідносин не укладено.

Водночас, відповідно до пп. 1 п. 116 Статуту залізниць, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Оскільки Господарським кодексом України визначено, що розмір штрафу, який може бути стягнуто з перевізника за прострочення в доставці вантажу повинен визначатись законом, його визначення підзаконним нормативно-правовим актом не відповідає ч.3 ст. 313 Господарського кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Отже, у суду відсутні підстави для застосування пп.1 п.116 Статуту залізниць України.

Також, слід зауважити наступне.

Звертаючись до суду із позовом до відповідача, позивач керувався положеннями п.п. 130-137 Статуту залізниць України, згідно яких претензії та позови, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Відповідно до пункту 131 Статут залізниць України претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.

З викладеного вбачається, що Господарським кодексом України по-іншому, ніж Статутом залізниць України, визначається учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, і має нести майнову відповідальність.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 року №1973 (крім тих, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2014 №720 після виникнення спірних правовідносин, і стосувались деяких питань перерозподілу надходжень від перевезень залізничним транспортом під час проведення антитерористичної операції).

Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 року за №436-ІV і набув чинності з 01.01.2004 року. Крім того, у прикінцевих положеннях Господарського кодексу України законодавець зобов'язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в т.ч. і Статут залізниць України, оскільки він суперечить Господарському кодексу України) у відповідність до норм Господарського кодексу України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами Господарського кодексу України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

Тому, керуючись ч.1,2 ст. 4 Господарського кодексу України у суду відсутні підстави застосовувати для спірних правовідносин п.131 Статуту залізниць України.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до пп. 2 п. 116 Статуту залізниць України, штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не роз кредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

За накладною № 49220619 дата відправлення вантажу 19.01.2015, прибуття 26.01.2015, повідомлення одержувача про прибуття вантажу 26.01.2015 о 10:10 год., видача вантажу 27.01.2015, роз кредитування документу (оформлення видачі) 27.01.2015 о 13:21 год.

Таким чином, перевізний документ № 49220619 представником позивача розкредитований після закінчення доби, тому штраф за накладною № 49220619 у розмірі 12 601,40 грн. нараховано неправомірно.

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 26.10.2015.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя І.Ю. Дубінін

Суддя А.В. Суховаров