ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Справа № 910/9656/15
Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівДанилової Т.Б.,
Яценко О.В.,
розглянувши
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постанову від 08.07.2015 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/9656/15 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
простягнення 5661,47 грн.
За участю представників сторін:

Від позивача - Лисенко С.І. дов. від 26.12.14)

Від відповідача - Шегера І.П. (дов. від 26.12.14)

Відповідно до розпорядження Секретаря другої судової палати від 21.10.2015 справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді - Данилова Т.Б., Яценко О.В.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 5661,47 грн., з яких: 3973,14 грн. основного боргу, 715,17 грн. пені, 357,91 грн. 3% річних, 327,13 грн. інфляційних втрат та 278,12 грн. 7% штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості отриманого товару за договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.05.2015 (суддя Чебикіна С.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 3 973грн. 14 коп. боргу, 715грн. 17 коп. пені, 327грн. 13 коп. інфляційних втрат, 357грн. 91 коп. 3% річних, 278грн. 12 коп. 7% штрафу та 1827грн. 00 коп. судового збору.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 у складі: Іоннікової І.А., Тищенко О.В., Тарасенко К.В. рішення господарського суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

ПАТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції скасувати, рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст. 264 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.10.2010 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз") та ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" укладено договір №256-к/95-234-у, за умовами якого продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, загальна сума цього договору складає 3973,14 грн.

Згідно з п.3.5. договору, покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця зазначений в розділі 10 договору.

Судами встановлено, що позивач здійснив поставку товару, визначеного в специфікації (додаток №1 до договору), на загальну суму 3973,14 грн., що підтверджується накладними вимогами на відпуск матеріалів №08/10-2011 від 13.10.2010, №23/10-2023 від 13.10.2010.

Відповідач не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3973,14 грн. основного боргу, 715,17 грн. пені, 357,91 грн. 3% річних, 327,13 грн. інфляційних втрат та 278,12 грн. 7% штрафу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідні положення встановлені також в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими судами встановлено,що відповідач порушив зобов'язання щодо строків та порядку розрахунку за отриманий згідно з договором купівлі-продажу №256-к/95-234-у від 13.10.2010 товар на суму 3973,14 грн., в зв'язку з чим у нього з 19.03.2010 утворилась заборгованість у розмірі 3973,14 грн., яка підлягає стягненню.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, річних та штрафу.

Судами також встановлено, що представником відповідача в суді першої інстанції подано клопотання про застосування строку позовної давності.

Господарський суд першої інстанції не застосував строк позовної давності та задовольнив позов, апеляційна інстанція строк позовної давності застосувала, в позові відмовила.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Господарськими судами встановлено, що сторонами 01.10.2012, тобто в межах строку позовної давності, складено акт звірки взаєморозрахунків, за яким визначено, що станом на 30.09.2012 загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 091 584,19 грн. Згідно інформації, викладеній у довідці обліку дебіторської заборгованості відповідача, яка підписана головним бухгалтером ПАТ "Укртрансгаз", вказана сума заборгованості включає в себе, зокрема, борг за договором від 13.10.2010 №256-к/95-234-у у розмірі 3973,14 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків підписаний головним бухгалтером, заступником головного бухгалтера та скріплені печатками юридичних осіб.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що акт звірки взаємних розрахунків, складений та підписаний уповноваженими на це посадовими особами, скріплений печатками товариств, а тому є належними доказами у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, господарський суд апеляційної інстанції, не взявши до уваги висновки суду першої інстанції та довідку обліку дебіторської заборгованості відповідача, яка підписана головним бухгалтером ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до якої вказана сума заборгованості включає в себе, зокрема, борг за договором від 13.10.2010 №256-к/95-234-у у розмірі 3973,14 грн., дійшов необгрунтованого висновку про відсутність належних доказів на підтвердження переривання строку позовної давності та застосував строк позовної давності і відмовив в позові.

З огляду на викладене, рішення господарського суду першої інстанції про задоволення позову відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишене без змін, а постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити.

Постанову від 08.07.2015 Київського апеляційного господарського суду у справі №910/9656/15 господарського суду м. Києва скасувати, рішення від 20.05.2015 господарського суду м.Києва у справі №910/9656/15 в силі.

Витрати по судовому збору віднести на відповідача. Виконання цього пункту постанови покласти на господарський суд м. Києва

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Т. Данилова

О. Яценко