ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 жовтня 2015 р.

Справа № 902/1211/15

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бізнесторгінвест" ( 02090, АДРЕСА_1)

до:Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (21050, Вінницька обл. м. Вінниця, вул. 1-го Травня, буд. 2)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (21000, м. Вінниця, вул. Литвиненко, буд. 19/36)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторні відповідача: ОСОБА_2 (21037, м. Вінниця, вул. Зодчих, 9/64 )

про визнання договору № BI-446900 недійсним

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача: ОСОБА_3,

відповідача 1: ПАТ "Вінницяобленерго": ОСОБА_4,

відповідача 2: ОСОБА_1, ОСОБА_5,

інша особа: ОСОБА_6,

третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бізнесторгінвест" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору № ВІ-446900 недійсним.

Позовні вимоги мотивовано наступним: 28.03.2014 року між публічним акціонерним товариством «Вінницяобленеро» в особі Структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № ВІ-446900 про постачання електричної енергії на об'єкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А у м. Вінниці. Термін дії договору до 31.12.2014 року з продовженням на кожний наступний рік. ТОВ «Компанія» «Бізнесторгінвест» вважає, що договір про постачання електричної енергії повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст.ст. 11,14, 714, ЗУ «Про електроенергетику», «Правил користування електричною енергією» , ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» укладати договори на постачання електричної енергії мають право лише споживачі, в яких наявні документи на право власності на майно, що є безпосередньо об'єктом електропостачання та дані об'єкти введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач зазначає, що дані факти відсутні. Зокрема зазначає, що позивач має повне право на оскарження договору електропостачання, оскільки, останній набув майнових прав на торгівельно-офісний центр по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14 А, у м. Вінниці, що зокрема встановлено судовим рішенням, а саме, рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.2013 року по справі № 6-25858cв14.

Ухвалою суду від 02.09.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1211/15 з призначенням судового засідання на 06.10.2015року.

Ухвалою суду від 06.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 22.10.2015 року, з об'єктивних причин. При цьому, даною ухвалою було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2.

При цьому, 05.10.2015 року від публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» надійшов відзив на позовну заяву № СЩ-51-1258 від 30.09.2015 року, в якому зазначено, що позивачем не надано жодного доказу того, що він є власником будь якої частки об'єкту нерухомості, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А. Водночас зазначає, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.2013 року по справі № 6-25858cв14 було встановлено, що позивач виконав своє грошове зобов'язання за договором будівельного підряду № 20/09-001 від 20.09.2006 року, сплативши в повному обсязі вартість послуг генпідрядника по будівництву об'єкту, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд 14А, та саме на цій підставі суд зробив висновок, що ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Даним рішенням не визнано права власності на об'єкт. Зокрема зазначає, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2012 року у справі № 212/5127/2012, яке апеляційною та касаційними інстанціями залишено без змін, позивачу ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест» було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. При цьому, судом було встановлено, що договір будівельного підряду від 20.09.2006 року № 20/09-001, на який посилається позивач не був виконаний: генпідрядник ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма ДЛД» не виконала зобов'язання по договору передати документи, необхідні для оформлення права власності на торгівельно - офісний центр. В зв'язку з викладеним вважає, що оспорюваний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства.

05.10.2015 року від ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що у позивача відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту. Також відповідач 2 наголошує, що позивачем не зазначено, яким чином і які саме правові наслідки визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № ВІ-446900 від 20.03.2014 року можуть відновити і яке саме право позивача. Оскільки. позивач не є і ніколи не був власником спірного майна, а відтак його право жодним чином не може бути відновлене шляхом застосування реституції як правового наслідку визнання договору недійсним, оскільки. він не був стороною оспорюваного договору.

В судове засідання 22.10.2015 року з'явились представник позивача, представники відповідачів та була присутня інша особа.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, представником позивача 22.10.2015 року було подано ряд клопотань, зокрема:

- клопотання про витребовування доказів по справі, а саме: позивач просив суд витребувати у ПАТ «Вінницяобленерго» належним чином завірену копію проектної документації, доказ виконання технічних умов № 43-84-10502 на приєднання електроустановок Замовника до електромереж Власника, доказ введення в експлуатацію електроустановок, копію акта допуску на підключення електроустановки Замовника.

- клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке мотивоване наступним: ТОВ "Компанія "Бізнесторгінвест" є власником електричних мереж, розташованих за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, буд.14 А, в зв'язку з виконанням договору №20/09-001 від 20.09.2006 року, на підтвердження чого були надані типові форми № КБ-2в «ОСОБА_5 приймання виконаних підрядних робіт» та № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт», затверджені наказом Держкомстату та Держбуду від 21.06.2002 р. № 237/5, підсумкові відомості ресурсів. Для підтвердження того, що дані електромережі були прокладенні на виконання договору від 20.09.2006 р. необхідні спеціальні знання, тому вважає за необхідне призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні запитання: чи відповідають обсяги фактично виконаних робіт з будівництва (прокладення) електромереж в торгівельно-офісному центрі по вул.Воїнів-Інтернаціоналістів, буд. 14А у м.Вінниці обсягам визначеним звітною документацією, а саме: формами №КБ-2в "ОСОБА_5 приймання виконаних підрядних робіт", №КБ-3 "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт", підсумковими відомостями ресурсів за період з грудня 2006 року по березень 2008 року.

За результатом розгляду в судовому засіданні 22.10.2015 клопотання ТОВ "Компанії "Бізнесторгінвест" про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки, витребовування додаткових доказів які зазначені в клопотанні не стосуються предмету розгляду даної справи та не відповідають вимогам ст. 38 ГПК України.

Присутні представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення клопотань про призначення експертизи та витребовувння додаткових доказів заперечували та просили у задоволенні відмовити.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання, подане позивачем про призначення експертизи, задоволенню не підлягає, оскільки, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні даного спору - у суду відсутня, а отже відсутні і підстави для призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

28.03.2014 року між публічним акціонерним товариством «Вінницяобленеро» в особі Структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № ВІ-446900 про постачання електричної енергії на об'єкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А у м. Вінниці. Термін дії договору до 31.12.2014 року з продовженням на кожний наступний рік.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом 24.04.2009 року між ОСОБА_7 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі продажу, яким Продавець продав, а Покупці - купили в1/2 (одній другій) частці кожний 3/10 ( три/ десятих) часток торгівельного комплексу та офісу, що розташовані по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А у м. Вінниці, а саме торгівельний комплекс та офіс в цілому складається з приміщень: літ. «А» : підвал-№1-1 по №1-20, площею 277,9 кв.м.; І поверх- приміщення №2 з №2-1 по №2-5, площею 175,2 кв.м., приміщення №5 з 5-1 по 5-13, площею 118,3 кв.м.; II поверх- приміщення з №3-1 по №3-18, площею 292, 9 кв.м.: III поверх - приміщення з №4-1 по №4-16, площею 297,6 кв.м..Загальна площа -1161,9 кв.м.( а.с. 107 Т.1).

Відчужувана частка торгівельного комплексу та офісу складається з приміщень в будівлі літ. «А»: ІІІ-й поверх - частина приміщення №4-14, площею 36,0 кв.м. (п.1.1. договору).

Відчужувана частка торгівельного комплексу та офісу належить Продавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, справа № 2-7333/08 від 17.10.2008 року.

Право власності на вказані приміщення зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 11.11.2008 року за реєстром № 102, в реєстровій книзі № 3фо, реєстраційний №25369549, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20878173 ( серії ССМ № 786256) ( п.1.2. договору).

Пунктом 3.1. договору передбвчено, що продавець свідчить, що частка торгівельного комплексу та офіс, що відчужується, до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває, судового спору щодо неї немає, а також прав у третіх осіб ( в тому числі за договорами, оренди, найм, чи шлюбним контрактом), як в межах України так і за її межами немає.

Відсутність заборони відчуження перевірено по витягах до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру іпотек від 24 квітня 2009 року, сформованих приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 ( п.3.2. договору).

За твердженням Продавця відчужувана нерухомість знаходиться у стані, повністю придатному для її використання за цільовим призначенням ( п.3.3. договору)

Даний договір зареєстровано 21.05.2009 року № витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 22801740 ( а.с. 108-109 Т.1).

Водночас суд зазначає, що 01.04.2010 року між ОСОБА_9 (Провець) та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 (в подальшому Покупці) було укладено договір купівлі продажу, яким «Продавець"- продала, а «Покупці» - купили-1/10 (одну /десяту) частку торгівельного комплексу та офісу, що розташовані в місті Вінниці, по вулиці Воїнів-Інтернаціоналістів, буд. 14А» в такому порядку: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, Халуп»як ОСОБА_19 1/90 частці, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/180 частці ( а.с. 110 Т.1).

Торгівельний комплекс та офіс в цілому складається з будівлі торгівельного комплексу та офісу, цегляного, загальною площею 1157,7 кв.м., означеного на плані літерою «А» та підвалу із з/б блоків, позначеного на плані літерою »п/А», розташованого на земельній ділянці площею 526 кв.м., кадастровий номер :02:038:0026.

Відповідно до правовстановлюючого документа та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25757708 серії ССТ №568745 від 01.04.2010 року, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», відчужувана частка торгівельного комплексу та офісу складається з приміщень: на першому поверсі - 6-1; 3-1; 3-5; на другому поверсі приміщення 7-1; 7-2; 7-7; 7-8; 7-9; на третьому поверсі приміщення: 9-1; 9-2; 9-7; 9-8; 9-9. Загальною площею - 137,6 кв. м.

Відсутність заборони відчуження перевірено по витягах з Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна Державного реєстру іпотек від 21 квітня 2010 року, сформованих приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8Б.( п.3.2. договору).

За твердженням Продавця відчужувана нерухомість знаходиться у стані, повністю придатному для її використання за цільовим призначенням.

Даний договір зареєстровано 19.09.2010 року № витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 27364996( а.с. 112-Т.1).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ВАТ «АК «Вінницяобленерго» на підставі заяви ОСОБА_1, було укладено договір № 10502 про приєднання до електричних мереж від 28.10.2010 року, уклали цей договір про приєднання електроустановок Замовника до електричних мереж Власника, на об'єкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А .

Відповідно до умов даного договору власник здійснює послуги з приєднання та підключення електроустановок Замовника до своїх електричних мереж після виконання технічних умов, оплати вартості приєднання, укладення Замовником договору про постачання електричної енергії та/або договору про купівлю-продаж електричної енергії та у випадках, обумовлених правилами користування електричною енергією, договору про спільне використання технологічних електричних мереж або про технічне забезпечення електропостачання. Узгоджена проектна документація є додатком до цього Договору. Зміни до проектної документації можуть бути внесені згідно із встановленими Правилами порядку.

Згідно акта № 930-10/10 про виконання робіт ВАТ «АК Вінницяобленерго», в особі технічного директора ОСОБА_20, далі «Виконавець» з одного боку та ФОП ОСОБА_1 В,М., далі «Замовник» з іншого боку, склали даний акт про те, що «Виконавцем, були проведені наступні роботи: виготовлення технічних умов на приєднання до ЕМ Загальна вартість робіт складає 651,76 грн. в тому рахунку ПДВ 108,63 грн. Сторони претензій одна до одної не мали.

Суд відмовляючи в позові виходив з наступного.

Предметом спору є визнання договору № ВІ-446900 про постачання електричної енергії від 28.03.2014 року недійсним.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 Цивільного кодексу України. Так, згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, стаття 203 ЦК України встановлює перелік вимог, яким повинен відповідати правочин для набрання їм чинності, тобто юридичної сили.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто правомірність правочину презумується.

Як встановлено у ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз.4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29 травня 2013 року №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами та доповненнями)).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 того ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Положення частини п'ятої статті 203 ЦК України, яким визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, передбачає реальну можливість виконання досягнутого його учасниками волевиявлення.

При цьому, вимоги про визнання правочину недійсним можуть заявлятись як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси.

Позивач вважає себе заінтересованою особою у справі щодо визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки вважає, що останній володіє майновими правами на об'єкт нерухомості по вулиці Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А у м. Вінниці. Зокрема, останній посилається на рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.2013 року по справі № 6-25858cв14.

Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на дату укладення договору № ВІ-446900 про постачання електричної енергії на об'єкт по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 14А у м. Вінниці від 28.03.2014 року, що укладений між публічним акціонерним товариством «Вінницяобленеро» в особі Структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, вищевказаний об»єкт перебував у приватній власності останнього.

Крім того, суд вважає, що позивачем безпідставно заявлено вимогу на підставі ст. та 216 ЦК України.

Згідно правовому висновку Верховного суду України (постанова від 07.11.2012р. у справі N9 6-107цс12), «у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспо- рюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 /країни) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності 392 ЦК України) - якщо річ вибула з володіння позивача, однак його право на неї взнається відповідачем.

Положення ч. З ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підляга- застосуванню в тому разі якщо позивач не домагається відновлення свого права річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право не буди відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним».

Позивачем не зазначено, яким чином і які саме правові наслідки визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № ВІ-446900 від 28.03.2014р. можуть відновити і яке саме право позивача.

Оскільки позивач не є і ніколи не був власником спірного майна, що стверджено матеріалами справи, а відтак жодним чином не може бути відновлено шляхом застосування реституції, як правового наслідку визнання договору недійсним, оскільки він не був стороною оспорюваного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту.

У позовній заяві як на підставу для визнання договору недійсним, позивач посилається на той факт, що згідно довідки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області № 07-13-121 від 21.01.2013 року об»єкт по вулиці Воїнів Інтернаціоналістів 14-А у м. Вінниці не введено в експлуатацію, і в інспекції відсутня інформація про прийняття в експлуатацію вищевказаного об»єкту, тому вважає, що ПАТ «Вінницяобленерго» не перевірило безпечність постачання електроенергії на об»єкт що зазначений вище, не витребовував у поживача документ про введення в експлуатацію торгівельно офісного ценру.

Статтею 275 ГК України встановлено, що споживання електроенергії є договірним; відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 179 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб'єктів господарювання або не господарюючих суб'єктів юридичних осіб) електроенергією зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Окрім того, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 92 Конституції України засади організації та експлуатації енергосистем визначаються виключно законами України. Такими, зокрема, є Закони України "Про електроенергетику", "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" а також відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Особливістю нормативно-правового регулювання електропостачання є наявність численних підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі нормативно-технічних, якими визначається та деталізується порядок отримання та споживання електроенергії.

Так, норми названих законодавчих актів деталізовані, зокрема, в положеннях Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (далі - Правила).

Укладення договору про постачання електричної енергії та визначення його змісту на основі типового договору передбачено пунктом 5.2 Правил, а сам типовий договір міститься в додатку 3 до Правил.

Слід зазначити, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 ГК України, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (частина третя статті 184 ГК України).

Приписами ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч.1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

За ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ст. 641 ЦК України).

Згідно з п. 5.1 Правил, Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до п. 5.2 вище вказаних Правил, при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

Згідно з п. 5.4 Правил, для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації, окрім заяви про укладення договору, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта).

З матеріалів справи слідує, що договір № ВІ-446900 від 28.03.2014 року про постачання електричної енергії був укладений на підставі заяви ФОП ОСОБА_1

На підтвердження права власності (користування) об'єктом Замовником було надано право установчі документи, копії яких містяться в матеріалах справи.

З вищевикладеного, суд робить висновок, що з посилання позивача на порушення саме ст.ст 11,14, 714 Закону України «Про електроенергетику», «Правил користування електричною енергією», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставним.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги недоведеними та необгрунтованими, що вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі покладаються у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33,34,43,49,82-85,115,116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27 жовтня 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

третій особі - ОСОБА_1 (21037, м.Вінниця. АДРЕСА_2)