Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" жовтня 2015 р. Справа № 906/1454/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - директор,

ОСОБА_2 - дов. б/н від 13.10.2015;

від відповідача: ОСОБА_3 - начальник,

ОСОБА_4 - дор. №684 від 27.10.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Інстал-Інвест"

до Відділу освіти Андрушівської райдержадміністрації

про стягнення 361123,91грн

В судовому засіданні 13.10.2015, відповідно до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 27.10.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 361123,91грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договорів на послуги теплопостачання за державні кошти №8 і №9 від 12.05.2015.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надали додаткові угоди від 15.10.2015 до договорів на послуги теплопостачання за державні кошти №8 і №9 від 12.05.2015. Пояснили, що згідно даних додаткових угод поставка тепла (Гкал) обліковується теплолічильником марки СВТУ-10М №22095 (в Андрушівській ОСОБА_5 ступенів №1) і теплолічильником марки СВТУ-10М №22335 (у Старокотельнянській гімназії). Також, зазначили, що доступ до лічильників для відповідача був вільний.

Представники відповідача в засіданні суду проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 29.09.2015. Пояснили, що відповідачем здійснювалась оплата за теплопостачання за спірний період у повному обсязі, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, а також відповідні платіжні доручення. Зазначили, що надані представниками позивача додаткові угоди до договорів на послуги теплопостачання за державні кошти №8 і №9 від 12.05.2015 укладені сторонами лише 15.10.2015 та не регулюють правовідносини у спірний період. Також, зауважили, що доступ до лічильників для відповідача був обмежений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 між Приватним підприємством "Інстал-Інвест" (постачальник, позивач) та Відділом освіти Андрушівської райдержадміністрації (споживач, відповідач) укладено договори №8 і №9 на послуги теплопостачання за державні кошти (а.с. 11-16) (далі Договори), згідно умов яких постачальник зобовязується у 2015 році під час опалювального сезону постачати пару і гарячу воду (теплопостачання) споживачу, а споживач прийняти та своєчасно здійснювати оплату за теплопостачання на умовах, визначених цими договорами.

Відповідно до п.4.4. договору №8 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015 місцем надання послуг є Старокотельнянська гімназія, Андрушівський район, с. Стара Котельня, вул. Зазулінського, 5.

Згідно п.4.4. договору №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015 місцем надання послуг є Андрушівська ОСОБА_5 ступенів №1, м.Андрушівка, вул. Садова, 1.

Загальна вартість послуг договору складає 454381,36грн, у тому числі ПДВ 75730,23грн; ціна за одну Гкал становить 1000,84грн з ПДВ; загальна кількість Гкал складає 454 (п.3.1., п.3.2., п.3.3. договору №8 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015).

Загальна вартість послуг договору складає 471447,76грн, у тому числі ПДВ 78574,63грн; ціна за одну Гкал становить 998,83грн з ПДВ; загальна кількість Гкал складає 472 (п.3.1., п.3.2., п.3.3. договору №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015).

Постачальник залишає за собою право на зміну тарифів у залежності зі зміною з/плати, цін на енергоносії, матеріали тощо, за умови, що зазначена сума не призведе до збільшення суми визначеної в договорі (п.3.4. Договорів).

Дані договори діють з 1 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року (п. 9.1 договорів).

Надавши правову оцінку усім доказам, наданим сторонами та наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договорів №8 і №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015, які за своєю правовою природою є договорами про надання послуги.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1ст.901ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1. Договорів розрахунковий період оплати послуг один календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше, ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Пунктом 4.2. Договорів визначено, що споживач вносить плату в національній валюті України гривнях за послуги теплопостачання через банк на рахунок постачальника послуг, згідно акта виконаних робіт (наданих послуг).

Споживач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги з теплопостання (п.6.1.1. Договорів), а також приймати поставлене тепло (Гкал) на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг), складених та підписаних сторонами не пізніше останнього числа звітного місяця (п.6.1.2. Договорів).

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, на виконання договорів №8 і №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015 позивач за період січень-квітень 2015 року надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 441466,54грн (Старокотельнянській гімназії на суму 248140,83грн, Андрушівській ОСОБА_5 ступенів №1 на суму 193325,71грн), що підтверджується підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 105-106, 108-109, 111-112).

Відповідач, у свою чергу, взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг згідно умов договорів №8 і №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015 також виконав належним чином, сплативши позивачу за послуги з теплопостачання за період січень-квітень 2015 року в розмірі 441466,54грн (по Старокотельнянській гімназії на суму 248140,83грн, по Андрушівській ОСОБА_5 ступенів №1 на суму 193325,71грн) про що свідчать платіжні доручення (а.с. 107, 110, 113).

Тобто, відповідач послуги з теплопостачання, надані йому позивачем у спірний період, оплатив у повному обсязі.

Суд не бере до уваги посилання позивача як на підставу позову акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-006 і №ОУ-007 від 24.06.2015 (а.с. 42-43), оскільки вони не підписані відповідачем та не скріплені його печаткою, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які знаходяться на аркушах справи 56-65, оскільки вони складені позивачем лише 28.08.2015 і так само не підписані відповідачем та не скріплені його печаткою.

Тобто, зазначені акти не можуть бути доказом надання позивачем і отримання відповідачем послуг з теплопостачання саме за період січень-квітень 2015 року.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача як обґрунтування позовних вимог на додаткові угоди до договорів на послуги теплопостачання за державні кошти №8 і №9 від 12.05.2015 (а.с. 172-173), з огляду на наступне.

Зазначені додаткові угоди укладені сторонами лише 15.10.2015, а спірним є період січень-квітень 2015 року. При цьому, самими угодами встановлено, що дані угоди вступають у силу з м о м е н т у ї х п і д п и с а н н я с т о р о н а м и. Таким чином, вони не можуть бути належними доказами в обґрунтування наявності боргу, який є предметом даного спору.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.2 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі - Правила), правила є обов'язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Згідно п.7 Правил усі системи теплопостачання і теплоспоживання повинні бути забезпечені вузлами обліку відповідно до затверджених технічних умов і проектів.

Для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію (п.17 Правил).

Пунктом 19 Правил передбачено, що після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію. Споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії.

Слід зазначити, що в матеріалах справи знаходяться акти допуску в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у споживача від 23.11.2014 і від 30.11.2014 (а.с. 20, 21). Проте, дані акти не підписані повноважними представниками і не завірені печаткою ні відповідача, ні Андрушівської ОСОБА_5 ступенів №1 і Старокотельнянської гімназії (як безпосередніх споживачів послуг з теплопостачання).

Окрім того, в акті допуску в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у споживача від 23.11.2014 (а.с. 21) по об'єкту - Старокотельнянська гімназія зазначено заводський номер лічильника тепла: 22095, а у зведеній відомості вимірювальних параметрів за період з 28.10.2014 по 01.05.2015 (а.с. 45-47) вказано номер теплового лічильника: 22335. І навпаки, в акті допуску в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у споживача від 30.11.2014 (а.с. 20) по об'єкту - Андрушівській ОСОБА_5 ступенів №1 зазначено заводський номер лічильника тепла: 22335, а у зведеній відомості вимірювальних параметрів за період з 28.10.2014 по 01.05.2015 (а.с. 48-50) вказано номер теплового лічильника: 22095.

Таким чином, не можна достеменно встановити, з якого конкретно лічильника знімалися покази по спірних об'єктах. Тому, і достовірність показів, зазначених у зведених відомостях вимірювальних параметрів за період з 28.10.2014 по 01.05.2015 (а.с. 45-50) ставиться під сумнів, тобто, такі акти, на які, в тому числі посилається позивач при обґрунтуванні позовних вимог, не можуть бути належним доказом на підтвердження сум, які є предметом спору в даній справі.

Крім того, як суд зазначав вище, відповідно до п.17 Правил користування тепловою енергією для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (абз.2 п.20 Правил).

Пунктом 3.3. Договорів встановлено, що загальна кількість Гкал складає 454 (згідно договору №8 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015) та 472 (згідно договору №9 на послуги теплопостачання за державні кошти від 12.05.2015).

В матеріалах справи наявний лист відповідача від 24.02.2015 (а.с. 34), направлений позивачу з якого вбачається в якій кількості Гкал і в які школи потрібно поставити позивачу.

При цьому, пунктом п.3.4. Договорів передбачено, що постачальник залишає за собою право на зміну тарифів у залежності зі зміною з/плати, цін на енергоносії, матеріали тощо, за умови, що зазначена сума не призведе до збільшення суми визначеної в договорі.

Проте, як вбачається із вказаних вище зведених відомостей (а.с. 45-50), позивачем збільшено кількість Гкал у період березень-квітень 2015 року (що є частиною спірного періоду). Разом з тим, вартість послуг з теплопостачання останнім зменшено не було.

Також, варто зауважити, що відповідно до п.6.3.3. Договорів постачальник зобовязаний постачати тепло згідно графіка температурного режиму, наданого замовником.

Проте, як свідчать матеріали справи, а саме: акти про порушення температурного режиму в гімназії (а.с. 136-139, 141-143, 147-156), температурний режим на об'єктах теплопостачання позивачем під час надання послуг з теплопостачання не дотримувався.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами, спростовуються матеріалами справи, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.10.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2 - позивачу (рек. з пов.)