ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р.Справа № 922/5202/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області
до ПП "Донком", м. Харків
про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 161002,20 грн.
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третя особа - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного підприємства "Донком", м. Харків про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 161002,20 грн.

До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучена Державна інспекція в Харківській області ( Держпром, 4 під. 11 поверх, м.Харків, 61022).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до укладено договору № 4/26/04 від 26.04.2012 року про закупівлю робіт за державні кошти, відповідачем було завищено вартість виконаних робіт у частині включення вартості матеріалів, оприбуткування та списання яких не підтверджено даними бухгалтерського обліку, чим було завдано збитків АК "Харківобленерго" на суму 161002,20 грн.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає що, висновок акту ревізії від 06.07.2015 року за № 05-11/4 та довідка зустрічної зірки від 02.07.2015 року № 05-11/42-з є помилковими та безпідставними. В обгрунтування своїх заперечень відповідач надав договір поставки за № 32 від 29.05.2012 року, специфікація до нього, видаткову накладну № 226 від 25.07.2012 року, товарно-транспортну накладну від 25.07.2012 року ( а.с.80-88).

Третя особа - надала додаткові пояснення , та стверджує, що під час проведення зустрічної звірки що проводилась з метою підтвердження вартості придбання матеріалів, надані відповідачем до суду копії договору поставки за № 32 від 29.05.2012 року із специфікацією , видаткова накладна за № 226 від 25.07.2012 року та ТТН на підтвердження оприбуткування та списання матеріалу "Провід АsXSn 4*95-1*25 у кількості 950 метрів" не надавалися та не перевірялися, що зумовило висновки контролюючого органу про не підтвердження оприбуткування та списання цього матеріалу.

В судовому засіданні оголошувалися перерви з 13.10.2015 року по 20.10.2015 року та з 20.10.2015 року по 27.10.2015 року до 10 год.30 хв.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У відповідності до статті 1 ГПК України та статті 3 ЦК України, кожна особа має право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Тобто, названими статтями встановлено, що позивач має право на подання позову лише в тому разі, коли діями відповідача порушується право чи інтереси безпосередньо позивача, а не взагалі з будь-яких питань, де, як вважає позивач, є порушення норм чинного законодавства.

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В резолютивній частині позовних вимог, позивач посилається на ст. 1212 ЦК України та просить суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 161002,20 грн. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа , яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь - які умови договору, що не суперечать законодавству.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі договору про надання послуг, що підтверджується укладеним договором про закупівлю робіт за державні кошти від 26.04.2012 року між АК "Харківобленерго" та Приватним підприємством "Донком" ( а.с.13-18).

У відповідності до предмету договору відповідач зобов*язався власними і залученими силами зі своїх матеріалів та матеріалів позивача виконати для останнього роботи з Технічного переоснащення розподільчих електричних мереж 0,38 кВ в м. Дергачі Дергачівського району Харківської області ( п.1.1 договору). Ціна цього договору становить 20466830,33 грн. ( в т.ч. ПДВ). Ціна даного договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін, але у будь-якому разі не може бути збільшена. ( п.3.1 та 3.2 договору). Сторони домовились, що позивач сплачує відповідачу аванс у розмірі 50% робіт, на придбання (постачання ) необхідних для виконання робіт матеріальних виробів ( п.4 1. договору). Позивач зобов*язався здійснювати проміжні платежі за виконані роботи ( форма КБ-2В) підписаних уповноваженими представниками сторін ( п.4.2 договору).

Роботи за спірним договором були прийняті позивачем за Актом № б/н приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2012 року на суму 19545042,03 грн. (у тому числі ПДВ) та підтверджена відповідною довідкою про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/ форми КБ-2В.

Розрахунки за виконані роботи проведені позивачем платежами за період з 27.04.2012 року по 02.04.2013 року у повному обсязі, що не заперечуються відповідачем.

На виконання п.1.2.3.1 пану роботи Державної фінансової інспекції в Харківській області на 1 квартал з 30.03.2015 року була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності АК"Харківобленерго" за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 роки.

Як результат планової виїздної ревізії фінансово-господарської діяльності АК "Харківобленерго" за період з 10.01.2012 року по 31.03.2015 року 06.07.2015 року Державною фінансовою інспекцією у Харківській області було складено акт за № 05-11/14.

За актом перевірки встановлено, таке, що з метою документального підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з*ясування їх реальності та повноти відображення в обліку АК "Харківобленерго" Державною фінансовою інспекцією у Харківській області, проведено зустрічну звірку у ПП "Донком", про що складено довідку зустрічної звірки від 02.07.2015 року № 05-11/42-з. Так, перевіркою не підтверджено оприбуткування та списання матеріалу, а саме "Проводу АsXSn 4*95-1*25 у кількості 950 метрів" на суму 134 168,50 грн. який включено до відомостей ресурсів до акта приймання виконаних будівельних робіт від 21.08.2012 року № 1 по договору від 26.06.2012 року № 4/26/04.

Так, Державна фінансова інспекція України діє на підставі Закону України від 26.01.1993р. № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон №2939 - ХІІ). Статтею 2 цього Закону визначено головні завдання служби, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, тощо.

Відповідно до пунктів 1, 7, 12 ст.10 Закону № 2939-ХІІ, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється; пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, тощо.

Відповідно до статті 15 вказаного Закону, службові особи органу державного фінансового контролю є представниками органів виконавчої влади, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затверджено Указом Президента України від 23.04.2011р. № 499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

З наведеного слідує, що акт ревізії фінансово - господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько - правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Разом з тим, виявлені за результатами ревізії фінансово - господарської діяльності АК "Харківобленерго" порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, відповідно до цієї ж статті, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 139 Господарського кодексу України до складу майна, як одна із економічних його форм, входять і гроші.

Також, ст. 883 Цивільного кодексу передбачено обов'язок підрядника відшкодувати в повному обсязі збитки за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин (зокрема, відшкодування заподіяних збитків) є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Також положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Головного контрольно - ревізійного управління України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за відсутності доказів неналежного виконання зобов'язання і наявності збитків, суд констатує належне виконання умов договору підряду відповідно до його умов та згаданих норм права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд керуючись ст. 1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3