КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/10867/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Шипка В.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися.

від відповідача: Манойленко К.В. - довіреність б/н від 20.01.2015.

від третьої особи: не з'явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015

у справі № 910/10867/14 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до Приватного підприємства Торгівельна фірма „Антошка"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Індормедіа"

про захист авторського права, стягнення 97 440,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ТОВ „Маша і Мєдвєдь" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПП Торгівельна фірма „Антошка" про захист авторського права та стягнення 97 440,00 грн. в якості компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням публічного показу шляхом публічної демонстрації аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь" у належному відповідачу магазині „Антошка". Оскільки зазначений показ було здійснено без отримання відповідного дозволу позивача, а виключні права на використання аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь" належать позивачу, останній просить суд на підставі п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права" стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 97 440,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.07.2014 року залучено ТОВ „Індормедіа" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 180,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ТОВ „Маша і Мєдвєдь" у справі № 910/10867/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В. у відпустці для розгляду справи № 910/10867/14 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року апеляційну скаргу ТОВ „Маша і Мєдвєдь" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 06.10.2015 року за участю повноважних представників сторін та третьої особи.

У відзивах на апеляційну скаргу представники відповідача та третьої особи просять залишити її без задоволення. Крім того, представник відповідача у своєму відзиві просить скасувати оскаржуване рішення з огляду на необґрунтованість стягнення з останнього розміру компенсації.

В судовому засіданні 06.10.2015 року оголошено перерву у справі до 27.10.2015 року.

Згідно розпорядження Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О у відпустці для розгляду справи № 910/10867/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ТОВ „Маша і Мєдвєдь" прийнято до провадження.

У судовому засіданні 27.10.2015 року представник відповідача проти вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року скасувати з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання представники позивача та третьої особи не з'явилися, причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

27.10.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Маша і Мєдвєдь" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" вказує на те, що 19.01.2014 року у належному ПП ТФ „Антошка" магазині „Антошка" за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової, 48-А здійснювався публічний показ аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме серії „День варенья". Факт здійснення показу серії підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме диском із відповідним відеозаписом, з якого вбачається, що у магазині „Антошка" за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової 48-А, на стаціонарно змонтованому телевізорі на території магазину, де надаються перукарські послуги, було здійснено показ частини серії „День варенья" аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкт інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь", а саме серію „День варенья", а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 97 440,00 грн. При цьому, розмір компенсації позивач обґрунтовує понесенням ним збитків через неотримання від відповідача ліцензійного платежу, розмір якого складає 242 856,00 грн.

За результатами розгляду вказаних вимог, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного рішення, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно статті 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі-Закон), аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими;

публічний показ - будь-яка демонстрація оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності);

Стаття 8 Закону встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону).

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 440 ЦК України та ч. 3 ст. 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2010 року між ТОВ Студія „АНИМАККОРД" (правовласник) і ТОВ „Маша і Мєдвєдь" укладено договір № 1007/19 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 12.11.2010 року, відповідно до умов якого правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша і Мєдвєдь" (чотири серії аудіовізуального твору: „День варенья", „Праздник на льду, „Первый раз в первый класс", „Граница на замке").

Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником позивачу в повному обсязі для використання його будь-яким способом та формі (п. 1.4 договору).

Згідно п. 6.1. договору № 1007/19, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та його складові частини, зокрема серію „День варенья", у зв'язку з чим має необхідний обсяг прав на звернення до суду з даним позовом про стягнення компенсації.

Як було зазначено вище, на підтвердження факту здійснення показу серії позивачем додано диск із відповідним відеозаписом, з якого вбачається, що такий запис проводився у належному ПП ТФ „Антошка" магазині „Антошка" за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової 48-А, на території магазину, де надаються перукарські послуги, на стаціонарно розміщеному телевізорі якого було здійснено публічний показ частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме серії „День варенья".

Оскільки у відповідача були сумніви щодо ідентичності відеозапису, розміщеного на доданому до матеріалів справи копії диску з його оригінальним записом, судом першої інстанції призначено у справі судову експертизу.

Разом з тим, оскільки Висновок експерта № 14711/14-35 від 12.01.2015 року не містив відповіді на деякі запитання, судом призначено додаткову судову експертизу, відповідно до якої судові експерти дійшли наступних висновків:

- запис відеофонограми, розміщеної на диску Verbatim CD-R № C3118R111021606LH здійснено 19.01.2014 р. Відеозапис з назвою „19 01.MOV" записаний на компакт-диск Verbatim CD-R 30.04.2014 р. о 09:03;

- запис відеофонограми у файлі „19 01.MOV" здійснювався безперервно, ознак змін (монтажу) не виявлено;

- ввідеозапис, що міститься у файлі „19 01.MOV" здійснювався поруч та всередині супермаркету „Антошка" за адресою м. Київ, вул. А. Ахматової 48А;

- відеофонограма „19 01.MOV" містить фрагменти 9-ої серії мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь" під назвою „День варенья";

- використання твору „День варенья" мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" відбулось не за допомогою прийому сигналу у зв'язку з передачею зображення телекомпанією в ефір.

Надаючи правову оцінку висновку первинної експертизи в межах наданої експертом відповіді на питання № 1 та додаткової судової експертизи, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що останні містять відповіді на порушені питання, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Висновок додаткової судової експертизи у справі № 910/10867/14 складений кваліфікованими судовими експертами Ю.С. Харабуга та І.О. Струк, які були попереджені про кримінальну відповідальність згідно зі ст.ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, висновок додаткової судової експертизи у господарській справі № 910/10867/14 правомірно прийнято судом в якості належного та допустимого доказу, з огляду на що судом встановлено факт використання спірного аудіовізуального твору - „День варенья" мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь" шляхом публічного показу.

Відповідно до ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) зокрема належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" (серії „День варенья"), а саме дозволу від ТОВ „Маша і Мєдвєдь" як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл та заборону використання цього твору іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права", вважається судом встановленим, з огляду на таке.

Так, на підтвердження правомірності використання відповідачем спірного аудіовізуального твору останнім надано копію ліцензійного договору № 02-26/09/11 від 26.09.2011 року, укладеного між третьою особою як ліцензіаром та відповідачем як ліцензіатом, за яким відповідачу надані права на використання 18 серій мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь". В свою чергу третя особа надала на підтвердження наявності у неї прав інтелектуальної власності на спірний аудіовізуальний твір договір № 15/12/11 від 15.12.2011 року, за яким ТОВ „Автор Мюзік" передало третій особі права використання об'єктів авторського права і суміжних прав з каталогу правовласника, в тому числі 1-21 серії мультсеріалу „Маша і Мєдвєдь".

На підтвердження наявності у ТОВ „Автор Мюзік" прав інтелектуальної власності на спірний твір, третя особа надала договір № 15/12/11 від 15.12.2011 року, за яким ТОВ „Чесна музика" передало ТОВ „Автор Мюзік" права використання об'єктів авторського права і суміжних прав з каталогу правовласника. При цьому, самого каталогу ТОВ „Чесна музика" третьою особою не надано.

За таких обставин, ні відповідачем, ні третьою особою не надано в повному обсязі доказів на встановлення суб'єктів майнового права на спірний твір і передачу (відчуження) повністю чи частково прав таких суб'єктів. За таких обставин, наявні у справі докази не свідчать про набуття відповідачем прав на використання серії „День варенья" аудіовізуального твору „Маша і Мєдвєдь".

Таким чином, з огляду на наявні у справі докази, факт порушення прав позивача судом встановлено.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України, суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. „г" ч. 1 ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону України „Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, позивач визначив компенсацію за порушення майнових прав за використання спірного кадру без дозволу у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що складає 97 440, 00 грн.

Проте, оскільки відповідачем належним чином не обґрунтовано співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єкта авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 12 180,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 24 ГПК України в частині відмови в задоволенні клопотання позивача щодо залучення ТОВ „Індормедіа" в якості відповідача по справі.

Заявлене клопотання позивач обґрунтовував здійсненням відповідачем без правової підстави (дозволу позивача) публічного показу аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь". В свою чергу, порушення своїх прав з боку третьої особи позивач у поданому клопотанні обґрунтовує здійсненням нею розповсюдження контрафактного примірника твору відповідачу.

Так, за змістом ч. 1 ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Відповідно до п. 1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана особа.

З огляду на викладене та враховуючи норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевим судом вірно встановлено відсутність достатніх підстав для залучення ТОВ „Індормедіа" в якості відповідача по справі, оскільки позивачем уточнені позовні вимоги до ТОВ „Індормедіа" щодо стягнення збитків не пред'являлись, а первісні позовні вимоги ґрунтувались на стягнення компенсації саме з відповідача за здійснення останнім публічного показу шляхом публічної демонстрації аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша и Медведь" без відповідних на те прав.

Крім того, в обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач вказує на безпідставне зменшення судом першої інстанції компенсації за порушення майнових авторських прав, посилаючись на звіт про оцінку суми збитків (упущену вигоду) внаслідок порушення авторського права (реєстр. № 3389 від 20.07.2015 року), виконаний ТОВ „Лекстатус Груп", який позивач просить долучити до матеріалів справи разом з апеляційною скаргою у якості додаткового доказу.

З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 101 ГПК України, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до п 9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Як вбачається з апеляційної скарги та титульної сторінки вказаного звіту, останній датований 20.07.2015 року. Натомість, спірне рішення в даній справі винесено 11.08.2015 року. Таким чином, з дати складання звіту до прийняття рішення по справі у позивача було достатньо часу для надання відповідного звіту в якості доказу по справі до місцевого господарського суду. Крім того, позивачем жодним чином не підтверджено одержання звіту саме 12.08.2015 року, на що останній посилається в апеляційній скарзі, а тому вказаний звіт про оцінку суми збитків не прийнято судом при розгляді апеляційної скарги, оскільки зазначений доказ не був предметом дослідження у суді першої інстанції, а позивачем, в порушення вимог ст. 101 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами неможливість їх подання суду першої інстанції до прийняття рішення.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі № 910/10867/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року у справі № 910/10867/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/10867/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 29.10.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

В.В. Шипко