РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/20781/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м.Київ,

про визнання права вимоги та стягнення 110 946,47 дол.США

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Дорожинський О.А. - по дов.

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодекску України у судовому засіданні 30.09.2015р. оголошувалась перерва до 21.10.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», м.Київ звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м.Київ про:

- визнання за Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» права вимагати від Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконання його обов'язку щодо повернення суми кредиту у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США;

- стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на порушення відповідачем умов генерального договору №16/07 від 27.08.2007р. про порядок здійснення міжбанківських операцій в частині повернення міжбанківських кредитів та сплати процентів за користування кредитними коштами.

У судовому засіданні 21.10.2015р. позивач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, під час слухання справи у вказаному засіданні суду не скористався. Проте, наведений учасник судового процесу був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, з огляду на таке.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 30.09.2015р. судового засідання, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про час та місце наступного слухання справи.

Відповідач у відзиві б/н від 20.10.2015р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що на підставі постанови правління Національного банку України у Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. За твердженнями вказаного учасника судового процесу, оскільки позивач звернувся з кредиторськими вимогами після пропуску строку, що визначений ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то вимоги позивача у відповідності до ст.49 вказаного нормативно-правового акту є погашеними.

Наразі, з огляду на неявку позивача у судове засідання 21.10.2015р. господарський суд зазначає наступне. Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом прийнято до уваги, що явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявлялось.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

Розгляд справи №910/20781/15 здійснюється з 12.08.2015р., а отже подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що позивач в процесі розгляду справи 21.10.2015р. не скористався всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на приписи ст.69 вказаного нормативно-правового акту, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2007р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер-банк» (правонаступником якого відповідно до п.1.1 статуту є Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк») (сторона 1) та Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (сторона 2) було укладено генеральну угоду №16/07 про порядок здійснення міжбанківських операцій, яка у відповідності до п.2.1 регламентує загальні умови та порядок здійснення валютних конвертаційних операцій, операцій з отримання/розміщення міжбанківських кредитів, депозитів, інших операції, та порядок укладання конкретних угод.

За умовами статті 3 генеральної угоди №16/07 від 27.08.2007р. видами угод, які укладаються в межах спірного правочину є, в тому числі, угоди по типу «ДЕПО СВОП» - одночасний обмін МБК (МБД) в різних валютах на однакові строки та приблизно однакові суми.

Генеральна угода набуває чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом невизначеного часу (п.12.1 угоди №16/07 від 27.08.2007р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги генеральну угоду №16/07 від 27.08.2007р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказувалось вище, умовами договору №16/07 від 27.08.2007р. передбачено, що даним правочином визнаються умови укладання сторонами, в тому числі, угод по типу «ДЕПО СВОП» - одночасний обмін МБК (МБД) в різних валютах на однакові строки та приблизно однакові суми.

Пунктом 5.1 угоди №16/07 від 27.08.2007р. передбачено, що умови угод, які укладаються в межах договору, визначаються у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів сторонами-дилерами за допомогою системи Reuters Dealіng, телефоном, телексом або іншими узгодженими видами зв'язку.

Угода вважається укладеною після отримання сторонами підтвердження одним з нижче наведених способів у системі S.W.I.F.T., телексом, системою підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України, електронною поштою Національного банку України, поштою чи кур'єром. Надруковані оригінальні тексти переговорів за системою Reuters Dealіng, а також підтвердження системою підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України, S.W.I.F.T., телексом, електронною поштою Національного банку України, поштою чи кур'єром безумовно визнаються сторонами як офіційні документи, що засвідчують факт укладання угоди і можуть бути використані як доказ при вирішенні спорів, у тому числі, в господарському суді (п.п.5.2, 5.5 генеральної угоди №16/07 від 27.08.2007р.).

У п.7.1 укладеного між сторонами правочину зазначено, що угода по проведенню операції з купівлі-продажу іноземної валюти на іноземну валюту або національну валюту вважається укладеною між сторонами з моменту досягнення згоди між дилерами по системі Reuters Dealіng, телексу, телефону або іншими засобом зв'язку за всіма істотними умовами в результаті проведення переговорів. Під час проведення переговорів сторони узгоджують: вид угоди, суму валюти, що продається/покупається, курс купівлі/продажу, дати валютування по розрахунках по обох валютах; реквізити платежів; інші умови.

Як свідчать матеріали справи, шляхом обміну повідомленнями в системі S.W.I.F.T. в межах генерального договору №16/07 від 27.08.2007р. сторонами було укладено окремі міжбанківські угоди:

1. б/н від 06.06.2014р., відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» та Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» домовились про надання позивачем відповідачу міжбанківського кредиту в сумі 2 883 720 дол.США під 0,1% річних. Дату повернення коштів контрагентами визначено 13.06.2014р. Виконання зобов'язань відповідачем за вказаною МБК було забезпечено договором №0606/SWAP/38Z від 06.06.2014р. застави майнових прав;

2. б/н від 06.06.2014р., відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» та Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» домовились про надання позивачем відповідачу міжбанківського кредиту в сумі 1 896 810 дол.США під 0,1% річних. Дату повернення коштів контрагентами визначено 13.06.2014р. Виконання зобов'язань відповідачем за вказаною МБК було забезпечено договором №ММ60587LG/S-1 від 06.06.2014р. застави майнових прав;

3. б/н від 06.06.2014р., відповідно до якої Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» та Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» домовились про надання позивачем відповідачу міжбанківського кредиту в сумі 3 896 630 дол.США під 0,1% річних. Дату повернення коштів контрагентами визначено 13.06.2014р. Виконання зобов'язань відповідачем за вказаною МБК було забезпечено договором №ММ60584LG/S-1 від 06.06.2014р. застави майнових прав.

Враховуючи умови п.5.2, 5.5, 7.1 генеральної угоди №16/07 від 27.08.2007р., суд приймає до уваги вказані вище S.W.I.F.T. повідомлення як належні підстави виникнення між сторонами у червні 2014р. взаємних прав та обов'язків.

Наразі, за твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» було належним чином виконано свої обов'язки з перерахування Публічному акціонерному товариству «Європейський газовий банк» грошових коштів за вказаними вище МБК. Наявною в матеріалах справи банківською випискою засвідчується факт перерахування позивачем грошових коштів відповідачу у відповідності до умов міжбанківських угод від 06.06.2014р. на загальну суму 8 767 160 доларів США.

За таких обставин, враховуючи наведе вище, господарським судом встановлено, що у червні 2014р. в межах генеральної угоди №16/07 від 27.08.2007р., на підставі окремих угод , Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк було надано Публічному акціонерному товариству «Європейський газовий банк» кредитні кошти на загальну суму 8 767 160 доларів США.

Одночасно, в межах генеральної угоди №16/07 від 27.08.2007р. сторонами також було укладено окрема, угоди від 06.06.2014р., у відповідності до умов яких Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» та Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» домовились про надання грошових коштів окремо у розмірі 1 380 000 євро, 2 900 000 євро та 2 100 000 євро з процентною ставкою 0,1% річних та кінцевим строком повернення 06.06.2014р.

Саме право Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» вимагати від Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» повернення вказаних грошових коштів і було передано відповідачем в заставу на підставі договорів №0606/SWAP/38Z від 06.06.2014р., №ММ60587LG/S-1 від 06.06.2014р. та №ММ60584LG/S-1 від 06.06.2014р.

За поясненнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, шляхом звернення стягнення на предмет застави за вказаними вище договорами та укладання окремих договорів цесії №ММ60587LG/Ц від 06.06.2014р., №ММ60583LG/Ц від 06.06.2014р. та №ММ60584LG/Ц від 06.06.2014р. частина заборгованості відповідача за міжбанківськими угодами була погашена.

За даними Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» з урахуванням курсу конвертації валют на теперішній, час заборгованість Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» становить 110 776 дол.США.

Статтею 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вказувалось вище, окремими угодами про надання міжбанківських кредитів було передбачено, що грошові кошти надаються під 0,1% річних.

З огляду на умови окремих МБК позивачем нараховувались проценти за користування грошовими коштами, заборгованість зі сплати яких, за даними позивача на теперішній час становить 170,47 дол.США.

Отже з враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги наявність у Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» заборгованості за генеральною угодою №16/07 від 27.08.2007р. на загальну суму 110 946,47 дол.США, Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» і звернулось до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного та всебічного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про визнання права вимоги та стягнення грошових коштів підлягають залишенню без задоволення з урахуванням наступного.

Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст.32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

При цьому, виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Як встановлено судом, на підставі Постанови №725 від 17.11.2014р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.11.2014р. прийнято рішення №121 про запровадження з 18.11.2014р. процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

За приписами ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частинами 1, 2 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено підстави ліквідації банку, зокрема, зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

У відповідності до приписів ч.ч.1, 2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 5 вказаної статті Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4 1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Статтею 48 вказаного нормативно-правового акту визначено перелік повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до яких, в тому числі, належить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

У ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено заходи, що вчиняються уповноваженою особою Фонду для задоволення вимог кредиторів. Зокрема, зазначено, що вказана особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Як було встановлено вище, вимоги позивача виникли з генеральної угоди про здійснення міжбанківських операцій та повернення грошових коштів за окремими МБК.

Таким чином, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» є саме кредитором банку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до приписів ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було опубліковано повідомлення про відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» у газеті «Голос України» №226(5976) від 22.11.2014р.

Тобто, з огляду на приписи ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме з наведеної дати починається перебіг тридцяти денного строку, в який кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Проте, як свідчать матеріали справи, Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» звернулось до уповноваженої особи Фонду з кредиторськими вимогами до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», які є предметом розгляду у межах справи №910/20781/15, лише 11.06.2015р.

Листом №1565/1-4-41 від 17.06.2015р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» було відхилено кредиторські вимоги позивача з огляду на їх заявлення з пропуском встановленого законодавством строку.

Наразі, суд зауважує, що вимоги про стягнення заборгованості за генеральною угодою №16/07 від 27.08.2007р. на загальну суму 110 946,47 дол.США дійсно заявлено позивачем зі спливом тридцяти днів після опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» у газеті «Голос України» №226(5976) від 22.11.2014р.

Отже, керуючись приписами ч.1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд зазначає, що кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» за генеральною угодою №16/07 від 27.08.2007р. на загальну суму 110 946,47 дол.США на теперешній час є погашеними, а отже, у суду відсутні підстави для їх визнання та стягнення з відповідача грошових коштів.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача щодо заявлення вимог про стягнення грошових коштів з банку, у якого відкликано банківську ліцензію та введено процедуру ліквідації на таке.

Відповідно до частини 1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється за рахунок одержаних від реалізації майна банківської установи грошових коштів. Вказаною статтею також передбачено черговість задоволення кредиторських вимог та вказано, що вимоги до банку задовольняються в наступному порядку: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги, уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора (ч.4 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За таких обставин, з огляду на викладені вище положення законодавства України, суд зауважує, що задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст.52 цього Закону. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 09.12.2014р., від 22.04.2015р. Вищого господарського суду України по справах №914/1927/14, №922/1940/14 та №910/9232/14.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про: визнання за Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» права вимагати від Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконання його обов'язку щодо повернення суми кредиту у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США та стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги під час вирішення спору по суті як необґрунтовані та безпідставні.

За приписами ст.84 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинні на момент звернення до суду з розглядуваним позовом) від сплати судового збору звільняється, в тому числі, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Постанови №187 від 19.03.2015р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015р. прийнято рішення №64 про запровадження з 20.03.2015р. процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк».

Оскільки у даному випадку саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулась до господарського суду з позовом від імені Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», то заявник звільнений від сплати судового збору.

У п.4.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору та якщо позов такої особи залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», м.Київ про: визнання за Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» права вимагати від Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконання його обов'язку щодо повернення суми кредиту у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США та стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 110 776 дол.США та відсотків за користування кредитом у розмірі 170,47 дол.США.

У судовому засіданні 21.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26.10.2015р.

Суддя Любченко М.О.