номер провадження справи 12/133/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 Справа № 910/15415/15

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 910/15415/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД, м. Запоріжжя

про стягнення 1372444,17 грн.

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Банк професійного фінансування звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД про стягнення заборгованості за процентами з урахуванням індексу інфляції в сумі 921741,94 грн., заборгованості з комісії за управління кредитом в сумі 295800,00 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 146007,83 грн., трьох процентів річних від простроченої суми процентів в сумі 8894,40 грн. за кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року, що разом складає 1372444,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 року порушено провадження у справі № 910/15415/15 та прийнято вказану позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року, на підставі ст. ст. 15, 17 ГПК України, матеріали справи № 910/15415/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД про стягнення 1372444,17 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 25.08.2015 року справу № 910/15415/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД про стягнення 1372444,17 грн. за кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року передано на розгляд судді Смірнову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.08.2015 року справу № 910/15415/15 прийнято до провадження з призначенням її до розгляду в судовому засіданні та викликом в судове засідання представників сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015 року до Господарського суду міста Києва від позивача у справі надійшов супровідний лист, в якому останній зазначає, що надав належним чином завірені копії всіх документів, які витребовуються ухвалою суду від 17.06.2015 року у справі № 910/15415/15, та які є доданими до позовної заяви. Вважає, що ним надані достатні докази для розгляду справи по суті. При цьому вказує, що належні докази настання строків оплати за кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року передбачені самим договором, а саме п. 1.1. договору та договорами № 1, 2, 3, 4 про внесення змін до кредитного договору № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року. Разом з тим позивач, зазначає, що надав суду конкретизований розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року із зазначенням всіх сум заборгованості з періодами їх нарахувань, який станом на даний час є актуальним і зазначені в ньому суми є невиконаними зобовязаннями відповідача перед позивачем. Також звертає увагу суду на те, що до позовної заяви додані докази надання кредитних коштів відповідачу, а саме: копія меморіального ордеру № 147_5 від 10.07.2013 року про перерахування кредитних коштів ТОВ СТРЕНД за вказаним кредитним договором.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що представник позивача надав Господарському суду міста Києва лист, в якому зазначає, що саме кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року передбачено настання строків повернення кредитних коштів, а доказами надання кредитних коштів відповідачу є меморіальний ордер № 147_5 від 10.07.2013 року. Разом з тим доводить до відома суду, що постановою Правління Національного банку України № 258 від 15.04.2015 року постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «ПРОФІН БАНК», а на підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 20.04.2015 року № 78 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПРОФІН БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Зокрема зазначає, що згідно рішення № 78 та наказу Фонду № 133 від 20.04.2015 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ПРОФІН БАНК» призначено ОСОБА_1 строком на один рік з 20.04.2015 року по 19.04.2016 року, який відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконує всі повноваження органів управління ПАТ «ПРОФІН БАНК» з дня свого призначення.

07.09.2015 року до суду від позивача у справі надійшов лист, в якому останній повідомляє, що ним надано належним чином завірені копії документів, а саме: кредитний договір № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року зі змінами і доповненнями, в тому числі до позовної заяви надані належні докази надання кредитних коштів відповідачу меморіальний ордер № 147_5 від 10.07.2013 року. При цьому зазначає, що не має можливості надати оригінал кредитного договору № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року у звязку з тим, що не має можливості бути присутнім в судовому засіданні, про що подано заяву про розгляд справи за його відсутністю, яка міститься в матеріалах справи. Разом з тим вказує, що на даний час загальна сума заборгованості за кредитним договором № 30/кл/2013 від 10.07.2013 року становить 1372444,17 грн. та не змінювалась з моменту подання позовної заяви до суду. Також доводить до відома суду, що банком не проводилось договірне списання коштів на підставі п. 4.2.4. кредитного договору з метою належного виконання зобовязань та не здійснювалось відступлення права вимоги третім особам в порядку п. 4.2.10 кредитного договору. Поряд з цим вказує, що відповідач не звертався із клопотанням про зміну строків погашення кредиту і процентів за користування ним згідно п. 4.2.8. кредитного договору та не подавав кредитору в порядку п. 4.4.2 кредитного договору клопотання щодо перегляду строків повернення кредиту і сплати процентів. Позивач зазначає, що позичальником не виконані зобовязання, передбачені п. 3.1. укладеного договору щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій (неустойки).

Представник позивача в судове засідання 22.10.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 22.10.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

На адресу суду від відповідача надійшли повідомлення пошти з позначками за зазначеною адресою немає такої організації. Так, місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

З наданого позивачем до матеріалів справи Витягу із єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 07.08.2015 року (а.с. 94 - 96) та наявного у справі Спеціального витягу із єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 10.09.2015 року (а.с. 119) вбачається, вбачається, що місце знаходження відповідача відповідає адресі, на яку направлялись ухвали господарським судом у даній справі, а саме: 69027, м. Запоріжжя, вул. Лазаретна, буд. 11.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Таким чином відповідача було належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України.

Неприбуття у судове засідання представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 10.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством Банк професійного фінансування, далі Кредитор або Банк, та Товариством з обмеженою відповідальністю СТРЕНД, далі Позичальник, був укладений кредитний договір № 30/кл/2013, далі - Договір.

До вказаного Договору між сторонами були укладені договори про внесення змін, а саме: договір про внесення змін № 1 від 05.02.2014 року, договір про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року, договір про внесення змін № 3 від 20.05.2014 року та договір про внесення змін № 4 від 03.11.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції договору про внесення змін № 4 від 03.11.2014 року) Кредитор приймає на себе зобовязання відкрити Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з наданням кредиту з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 18 лютого 2015 (вісімнадцятого лютого дві тисячі пятнадцятого) року (включно) із установленням ліміту у сумі 29 000 000,00 грн. (двадцять девять мільйонів гривень 00 коп.) (надалі за текстом «Кредит» або «Кредитна лінія») зі сплатою:

- процентів за користування Кредитом у розмірі 28% (двадцять вісім) процентів річних на фактичний залишок заборгованості за Кредитом;

- комісію за управління кредитом у розмірі 0,33 % (тридцять три сотих відсотка) щомісячно від ліміту, зазначеного у п. 1.1. цього Договору.

Згідно з п. п. 1.2. 1.4. Договору кредит надається позичальнику з метою поповнення обігових коштів відповідно до умов цього Договору. Кредит надається Позичальникові на умовах його повернення, платності, терміновості, забезпечення (на умовах цього Договору). Сплата комісії за управління Кредитом здійснюється щомісячно в останній банківський день календарного місяця шляхом договірного списання грошових коштів з Поточного рахунку Позичальника в сумі, нарахованій за станом на передостанній банківській день місяця.

Умовами п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) сторони визначили, що сплата процентів за користування Кредитною лінією здійснюється щомісячно в останній банківський день календарного місяця шляхом договірного списання грошових коштів з Поточного рахунку Позичальника в сумі процентів, нарахованих за станом на передостанній банківський день місяця. У випадку, якщо грошових коштів на поточному рахунку Позичальника не вистачає для сплати процентів за користування Кредитною лінією в повному обсязі, договірне списання здійснюється в сумі наявних на поточному рахунку грошових коштів. Нараховані, але не сплачені шляхом такого договірного списання проценти сплачуються до 28 (двадцять восьмого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти. Проценти сплачуються Позичальником відповідно до рахунку на оплату, який Позичальник отримує від Кредитора або уповноваженого працівника Кредитора разом з витягом по поточному рахунку. Не отримання рахунку на оплату з вини Позичальника не є підставою для несплати процентів за Кредитом. При поверненні Позичальником суми Кредиту (Траншу) у кінцевий термін повернення Кредиту, передбачений пунктом 1.1. цього Договору, нараховані проценти за користування сумою Кредиту (траншем) та комісії підлягають сплаті Позичальником одночасно із поверненням такої суми Кредиту (Траншу). При цьому, сплата комісії здійснюється із розрахунку за повний календарний місяць (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. п. 2.2. 2.3. Договору сторони узгодили, що надання Кредиту проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника № 0000 у ПАТ «ПРОФІН БАНК» згідно листа Позичальника або шляхом оплати розрахункових документів, які надані Позичальником. При цьому моментом (днем) надання Кредиту є день перерахування Кредитором кредитних коштів на вищезазначений рахунок Позичальника або перерахування кредитних коштів згідно реквізитів, вказаних в розрахункових документах, що надаються Позичальником. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно у валюті Кредиту на фактичну заборгованість за Кредитом, за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-366). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. Нарахування комісії за управління Кредитом здійснюється щомісячно та за весь календарний місяць на всю суму ліміту Кредиту, незалежно від кількості днів користування Кредитом та розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом.

Згідно з п. 2.5. 2.6. Договору повернення поточної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами здійснюється відповідно: заборгованість за Кредитом на рахунок № 0000, та заборгованість за процентами на рахунок № 0000 у ПАТ «ПРОФІН БАНК», код банку (МФО) 334594. Сплата простроченої заборгованості здійснюється відповідно на рахунки обліку такої заборгованості за Кредитом та процентами. Моментом (днем) повернення Кредиту та інших платежів за цим Договором вважається день зарахування на відповідні рахунки у Кредитора суми Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій (неустойки), визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору. За наявності непогашеної у строк заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами та комісіями, кошти, що сплачуються Позичальником, спрямовуються на погашення заборгованості у наступному порядку:

- прострочені платежі за комісіями;

- прострочені платежі за процентами;

- прострочені платежі за Кредитом;

- поточні платежі за комісіями;

- поточні платежі за процентами;

- поточні платежі за Кредитом;

- всі інші витрати Кредитора, повязані з одержанням виконання зобовязань Позичальника за цим Договором;

- штрафні санкції (неустойку), що передбачені цим Договором.

Кредиторові належить право в односторонньому порядку змінювати черговість погашення Позичальником неустойки (штрафних санкцій) за цим Договором. Кредитор має право змінити встановлену цим Договором процентну ставку за Кредитом лише в разі настання події, незалежної від його волі, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора. Зокрема, в разі зміни на ринку України або на міжнародних ринках (якщо валютою Кредиту за цим Договором є іноземна валюта) процентних ставок на залучені Кредитором кошти, в тому числі, але не виключно: внаслідок зміни облікової ставки Національного банку України, прийняття Національним банком України, іншими органами державної влади та управління рішень, які впливають на стан кредитного ринку України.

Умовами п. 3.1. Договору сторони встановили, що виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливих штрафних санкцій (неустойки), а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги забезпечується заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені в ПАТ «ПРОФІН БАНК» згідно договору застави № 44/2013 від 10.07.2013 року, (надалі за текстом «Предмет застави»), укладеного між Позичальником і ПАТ «ПРОФІН БАНК» (надалі за текстом Боржник).

Пунктами 4.3.2., 4.3.3. Договору передбачені обовязки Позичальника, а саме: забезпечити належне та своєчасне виконання своїх зобовязань та реалізацію прав Кредитора відповідно до умов цього Договору та протягом строку дії цього Договору, а також повернути в повному обсязі (в тому числі достроково) Кредит із нарахованими процентами, комісіями за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями (неустойкою) в порядку, визначеному цим Договором.

Згідно з п. п. 6.1., 6.2. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами всіх зобовязань за цим Договором. Зобовязання вважаються виконаними, якщо Позичальник повернув Кредит, сплатив проценти за користування, комісії, неустойку та інші платежі, належні Кредитору відповідно до умов цього Договору, та відшкодував спричинені збитки в разі їх наявності у повному обсязі. Отже, в частині виконання сторонами своїх зобовязань договір є дійсним і на момент розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач не виконав станом на теперішній час зобовязання за кредитним договором, а саме не сплатив заборгованість за відсотками та комісію за управління кредитом, у звязку з чим просить стягнути з останнього заборгованість за процентами з урахуванням індексу інфляції в сумі 921741,94 грн. та заборгованість з комісії за управління кредитом в сумі 295800,00 грн.

Так, на виконання умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в загальній сумі 29000000,00 грн. шляхом їх перерахування на рахунок відповідача № 0000, що підтверджується меморіальним ордером № 147_5 від 10.07.2013 року, засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 25).

Матеріали справи свідчать, що відповідач 22.12.2014 року здійснив дострокове погашення отриманих за кредитним договором коштів в сумі 29000000,00 грн., що підтверджується випискою банку по особовому рахунку відповідача за період з 10.07.2013 року по 15.05.2015 року, засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 26).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в порядку п. 2.3. Договору щоденно за користування кредитними коштами нараховувались відповідачу відсотки за процентною ставкою 28% річних на фактичний залишок заборгованості за кредитом за загальний період з 10.07.2013 року по 21.12.2014 року включно, про що свідчить виписка банку по особовому рахунку відповідача з нарахування відсотків, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 27 38).

При цьому, як вбачається з наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку суми заборгованості за кредитним договором (а.с. 23 - 24) та виписки банку по особовому рахунку відповідача з нарахування відсотків у звязку з непогашенням відповідачем у встановлений умовами Договору строк нарахованих відсотків за користування кредитом, відсотки були віднесені банком на прострочення, а саме: 29.04.2014 року віднесені на прострочення відсотки в сумі 394121,99 грн., 30.12.2014 року віднесені на прострочення відсотки в сумі 360752,12 грн., 29.01.2015 року віднесені на прострочення відсотки в сумі 533917,92 грн. Разом сума нарахованих банком прострочених відсотків складає 1288792,03 грн.

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за нарахованими відсотками в загальній сумі 394121,99 грн., які були віднесені банком на прострочення 29.04.2014 року, що підтверджується банківською випискою про рух коштів на рахунку відповідача за період з 10.07.2013 року по 15.05.2015 року (а.с. 41), а саме:

- 30.04.2014 року здійснив оплату прострочених відсотків в сумі 333698,70 грн.;

- 21.05.2014 року здійснив оплату прострочених відсотків в сумі 60423,29 грн.

Таким чином, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивач фактично намагається стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками, розмір якої з урахуванням здійсненого часткового погашення, становить 894670,04 грн.

Поряд з цим на підставі умов п. 1.1. Договору позивач нарахував відповідачу комісію за управління кредитом в загальній сумі 295800,00 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кредитним договором, а саме несвоєчасна сплата відсотків, позивач намагається стягнути з відповідача пеню в сумі 146007,83 грн. на підставі п. 5.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що у випадку несвоєчасного погашення суми Кредиту та/або процентів за користування Кредитом та/або комісій Позичальник сплачує Кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний календарний день прострочення, окремо по кожному виду заборгованості (основний борг за Кредитом, нараховані проценти, нараховані комісії).

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, а саме несвоєчасне погашення відсотків, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 29.04.2014 року по 15.05.2015 року в сумі 8894,40 грн. Разом з тим позивач намагається стягнути з відповідача інфляційні витрати, які нараховані на суму заборгованості за процентами. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що інфляційні витрати нараховані за квітень 2014 року, травень 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року, а розмір інфляційних витрат без врахування боргу за простроченими процентами складає 27071,90 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 1054 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави про позику та договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 10561 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором, на підставі ч. 3 ст. 198 ГК України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що позивач в порядку п. 2.3. Договору щоденно за користування кредитними коштами нараховував відповідачу відсотки за процентною ставкою 28% річних на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Втім, у звязку з непогашенням відповідачем нарахованих відсотків у строк, встановлений Договором, останні були віднесені на прострочення, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за відсотками.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с 23), з урахуванням виписки банку по особовому рахунку відповідача з нарахування відсотків, вбачається, що заборгованість за відсотками, яка є предметом розгляду в даній справі сформована наступним чином:

- відсотки в сумі 394121,99 грн. - це залишок заборгованості відповідача за нарахованими банком відсотками за березень 2014 року (з врахуванням часткової сплати відповідачем 31.03.2014 року відсотків за березень в сумі 295521,99 грн.), строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.04.2014 року, а прострочка виникла з 29.04.2014 року, у звязку з чим з 29.04.2014 року вказані відсотки були віднесені на прострочення;

- відсотки в сумі 360752,12 грн. це залишок заборгованості відповідача за нарахованими банком відсотками за період з 01.11.2014 року по 28.11.2014 року включно (з врахуванням часткової сплати відповідачем 28.11.2014 року відсотків за листопад 2014 року в сумі 262152,12 грн.), строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.12.2014 року, втім оскільки це вихідний день, в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України строк оплати настав 29.12.2014 року, прострочка виникла з 30.12.2014 року, у звязку з чим з 30.12.2014 року вказані відсотки були віднесені на прострочення;

- відсотки в сумі 533917,92 грн. це заборгованість відповідача за нарахованими банком відсотками за грудень 2014 року за період з 29.11.2014 року по 21.12.2014 року включно (тобто до дня погашення тіла кредиту, а саме до 22.12.2014 року), строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.01.2015 року, прострочка виникла з 29.01.2015 року, у звязку з чим з 29.01.2015 року вказані відсотки були віднесені на прострочення.

Дослідивши розрахунок заборгованості за простроченими процентами, суд дійшов висновку про його перерахунок, оскільки позивачем допущена помилка при нарахуванні процентів за грудень 2014 року, а саме неправильно визначена кількість днів прострочення, за які нарахована заборгованість.

Так, умовами п. 2.3. Договору сторони визначили, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно у валюті Кредиту на фактичну заборгованість за Кредитом, за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-366). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Пунктом 1.1. Договору сторони встановили зобовязання Позичальника сплачувати проценти за користування Кредитом у розмірі 28 % річних на фактичний залишок заборгованості за Кредитом.

Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок заборгованості за відсотками за грудень 2014 року за допомогою програми Законодавство з врахуванням положень п. 2.3. Договору.

Враховуючи те, що попередня заборгованість за відсотками за листопад 2014 року, залишок якої складає 360752,12 грн. була нарахована банком за період з 01.11.2014 року по 28.11.2014 року, а нарахування процентів за користування Кредитом згідно з п. 2.3. Договору здійснюється щоденно, тому, як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача, наступне нарахування процентів здійснювалось банком з 29.11.2014 року по 21.12.2014 року включно (тобто до дня погашення тіла кредиту, а саме до 22.12.2014 року), що складає 23 дні прострочення.

Заборгованість за відсотками за грудень 2014 року розрахована судом наступним чином:

- фактична заборгованість за кредитом в сумі 29000000,00 грн. х 28% річних (ставка для нарахування процентів)/100/365 днів (кількість днів у 2014 році) х 23 дні (кількість днів прострочення у періоді)/ = 511671,23 грн.

Розрахунок заборгованості за відсотками за березень 2014 року та за листопад 2014 року здійснений позивачем у відповідності до умов укладеного Договору.

Як зазначено вище, докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за нарахованими відсотками в загальній сумі 394121,99 грн., які були віднесені банком на прострочення 29.04.2014 року, що підтверджується банківською випискою про рух коштів на рахунку відповідача за період з 10.07.2013 року по 15.05.2015 року (а.с. 41).

Так, з врахуванням здійсненої часткової оплати та викладеного, за розрахунком суду, загальна сума заборгованості за процентами становить 872423,35 грн.

Втім матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання з погашення заборгованості по процентам за користування кредитом не виконав.

Разом з тим, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача комісії за управління кредитом в загальній сумі 295800,00 грн.

Так, умовами п. 1.1. Договору передбачене зобовязання Позичальника сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0,17% (сімнадцять сотих відсотка) від ліміту, зазначеному в п. 1.1. цього Договору.

За умовами договору № 4 про внесення змін до Договору від 03.11.2014 року сторони дійшли згоди викласти п. 1.1. в новій редакції, зокрема визначили зобовязання Позичальника сплачувати комісію за управління кредитом у розмірі 0,33 % (тридцять три відсотка) щомісячно від ліміту, зазначеного у п. 1.1. цього Договору.

При цьому з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, в якому викладений розрахунок за простроченою комісією, з урахуванням виписки банку по особовому рахунку відповідача з нарахування комісії, вбачається, що заборгованість з комісії в сумі 295800,00 грн. нарахована щомісячно за період з грудня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 0,17% (сімнадцять сотих відсотка) від ліміту, зазначеному в п. 1.1. цього Договору.

Згідно з п. 2.3. Договору сторони визначили, що нарахування комісії за управління Кредитом здійснюється щомісячно та за весь календарний місяць на всю суму ліміту Кредиту, незалежно від кількості днів користування Кредитом та розміру фактичної заборгованості за Кредитом.

З аналізу умов вказаного пункту Договору вбачається, що нарахування банком комісії за управління Кредитом здійснюється саме на всю суму ліміту Кредиту, зазначеного в п. 1.1. Договору, тобто на суму 29000000,00 грн., і не залежить кількості днів користування Кредитом та розміру фактичної заборгованості за Кредитом.

Передбачений умовами п. 1.1. Договору ліміт являє собою суму кредитних коштів, якими Позичальник (відповідач у справі) має можливість скористатися в будь-який час за період дії умов Договору.

Відповідно до п. 6.2. Договору договір діє до повного виконання сторонами всіх зобовязань за цим Договором. При цьому згідно з п. 6.3. Договору зобовязання вважаються виконаними, якщо Позичальник повернув Кредит, сплатив проценти за користування, комісії, неустойку та інші платежі, належні Кредитору відповідно до умов цього Договору, та відшкодував спричинені збитки в разі їх наявності у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем (Позичальником) зобовязань за Договором в частині сплати нарахованих процентів за користування Кредитом, отже Договір діє, а відтак позивач правомірно нараховував комісію за управління Кредитом в сумі 295800,00 грн. за період з грудня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 0,17% від ліміту, яким відповідач може скористатися з огляду на чинність умов Договору.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач в порушення умов Договору зобовязання з погашення заборгованості за комісією, нарахованої за період з грудня 2014 року по травень 2015 року за управління Кредитом, не виконав.

В силу загальних норм, викладених у статті 599 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів те, що зобовязання не припинилося виконанням належним чином з боку відповідача, а розмір заборгованості за процентами та комісією підтверджується наданими до матеріалів справи доказами та розрахунками з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат боргу за процентами за кредитним договором. Відповідач доказів погашення заборгованості за процентами та комісією в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав, позовні вимоги не спростував, правом на надання контррозрахунку не скористався.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД про стягнення заборгованості з комісії за управління кредитом в сумі 295800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню частково в сумі 872423,35 грн.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання зі сплати процентів за користування кредитом та нарахованої комісії з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором, а саме несвоєчасну сплату процентів, нарахував відповідачу пеню в сумі 146007,83 грн. на підставі п. 5.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що у випадку несвоєчасного погашення суми Кредиту та/або процентів за користування Кредитом та/або комісій Позичальник сплачує Кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний календарний день прострочення, окремо по кожному виду заборгованості (основний борг за Кредитом, нараховані проценти, нараховані комісії).

При цьому за умовами п. 5.7. Договору сторони дійшли згоди про те, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобовязань сторін за цим Договором здійснюється незалежно від строку такого прострочення, тобто без обмеження шестимісячного строку нарахування від дня належного виконання зобовязань, передбаченого ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року зобовязано позивача надати детальний розрахунок пені на заборгованість за відсотками (із зазначенням сум боргу за відсотками, на які нарахована пеня). Втім позивач вимоги вказаної ухвали суду не виконав, детальний розрахунок пені на заборгованість за відсотками не надав.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку пені не вбачається за який період прострочення та на яку суму заборгованості за процентами вона нарахована, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність наданого розрахунку відповідно до п. 1.12. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України.

Разом з тим, з огляду на обмеженість строку розгляду спору, передбаченого приписами ст. 69 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання 22.10.2015 року представників сторін та сплив строку розгляду даної справи 25.10.2015 року, у суду відсутня можливість повторно зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок нарахованої пені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 146007,83 грн. слід відмовити.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань зі сплати процентів позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 29.04.2014 року по 15.05.2015 року в сумі 8894,40 грн. Разом з тим позивач намагається стягнути з відповідача інфляційні витрати, які нараховані на суму заборгованості за процентами. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що інфляційні витрати нараховані за квітень 2014 року, травень 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року, а розмір інфляційних витрат без врахування боргу за простроченими процентами складає 27071,90 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд дійшов висновку про його перерахунок, у звязку з тим, що позивачем була допущена помилка при нарахуванні трьох процентів річних на заборгованість за процентами за грудень 2014 року, оскільки неправильно визначена сума вказаної заборгованості.

Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство на заборгованість за процентами за грудень 2014 року, а саме:

1) на заборгованість за процентами за грудень 2014 року в сумі 511671,23 грн., строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.01.2015 року, прострочка виникла з 29.01.2015 року,

- за період з 29.01.2015 року по 15.05.2015 року (107 днів прострочення) від суми 511671,23 грн. три проценти річних складають 4499,90 грн.

Розрахунок трьох процентів річних на заборгованість за процентами за березень 2014 року та листопад 2014 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення сплати процентів становить 8698,75 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 8698,75 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Так, з розрахунку інфляційних витрат позивача, враховуючи зазначені в ньому індекси інфляції, вбачається, що інфляція нарахована останнім на заборгованість по процентам за користування кредитом наступним чином, зокрема:

- на заборгованість по процентам за березень в сумі 394121,99 грн. інфляція нарахована за квітень 2014 року, на суму здійсненої відповідачем 30.04.2014 року часткової оплати боргу за процентами за березень 2014 року в сумі 333698,70 грн. інфляція нарахована за квітень 2014 року, на суму здійсненої відповідачем 21.05.2014 року часткової оплати боргу за процентами за березень 2014 року в сумі 60423,29 грн. інфляція нарахована за травень 2014 року,

- на заборгованість по процентам за листопад 2014 року в сумі 360752,12 грн. інфляція нарахована за грудень 2014 року,

- на заборгованість по процентам за грудень 2014 року в сумі 533917,92 грн. інфляція нарахована за січень 2015 року.

Втім, в наданому суду розрахунку інфляційних витрат позивачем також допущені помилки, а саме при визначенні періоду нарахування інфляційних витрат з урахуванням дати виникнення прострочки виконання грошового зобовязання, а також не враховано, що інфляційні втрати є помісячним індексом, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних витрат на неправильну суму заборгованості за процентами за грудень 2014 року.

Зокрема з урахуванням положень п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року суд вважає за необхідне зазначити наступне:

1) на заборгованість за відсотками за березень 2014 року в сумі 394121,99 грн., строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.04.2014 року, а прострочка виникла з 29.04.2014 року, враховуючи часткове погашення відповідачем боргу за вказаними відсотками 30.04.2014 року в сумі 333698,70 грн. та 21.05.2014 року в сумі 60423,29 грн.

- враховуючи настання строку оплати вказаної заборгованості за процентами 28.04.2014 року, інфляційні витрати можуть нараховуватися, починаючи з травня 2014 року, однак, враховуючи повне погашення відповідачем боргу за вказаними процентами 21.05.2014 року та те, що період прострочення сплати процентів до повного їх погашення складає менше місяця, відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат на вказану заборгованість за процентами;

2) на заборгованість за відсотками за листопад 2014 року в сумі 360752,12 грн., строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.12.2014 року, втім оскільки це вихідний день, в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України строк оплати настав 29.12.2014 року, прострочка виникла з 30.12.2014 року,

- враховуючи настання строку оплати вказаної заборгованості за процентами 29.12.2014 року, інфляційні витрати повинні бути розраховані, починаючи з січня 2015 року, втім позивач нараховує інфляційні витрати з грудня 2014 року, що не відповідає положенням п. 3.2. вказаної постанови Пленуму, втім оскільки відповідно до положень чинного ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог, відтак у нарахуванні інфляційних витрат за вказаний позивачем період слід відмовити;

3) на заборгованість за відсотками за грудень 2014 року в сумі 511671,23 грн., строк оплати яких згідно з п. 1.5. Договору (в редакції договору про внесення змін № 2 від 03.03.2014 року) настав 28.01.2015 року, прострочка виникла з 29.01.2015 року,

- враховуючи настання строку оплати вказаної заборгованості за процентами 28.01.2015 року інфляційні витрати повинні бути розраховані, починаючи з лютого 2015 року, втім позивач нараховує інфляційні витрати з січня 2015 року, що не відповідає положенням п. 3.2. вказаної постанови Пленуму, втім оскільки відповідно до положень чинного ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог, відтак у нарахуванні інфляційних витрат за вказаний позивачем період слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД інфляційних витрат в загальній сумі 27071,90 грн. слід відмовити.

Судовий збір за подання позовної заяви, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД в дохід державного бюджету відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.10.2014 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 254, 530, 549, 599, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 10561, ЦК України, ст. ст. 193, 198, 230, 232 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД, 69027, м. Запоріжжя, вул. Лазаретна, буд. 11, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування, 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 69, , заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 872423 (вісімсот сімдесят дві тисячі чотириста двадцять три) грн. 35 коп., заборгованість з комісії за управління кредитом в сумі 295800 (двісті девяносто пять тисяч вісімсот) грн. 00 коп., три проценти річних в сумі 8698 (вісім тисяч шістсот девяносто вісім) грн. 75 коп., видавши наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД, 69027, м. Запоріжжя, вул. Лазаретна, буд. 11, , на користь:

- Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район); банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015; ; р/р № 3007; код бюджетної класифікації 22030001, символ звітності банку 206) витрати зі сплати судового збору в сумі 23538 (двадцять три тисячі пятсот тридцять вісім) грн. 44 коп., видавши наказ.

4. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД щодо стягнення з останнього прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 22246,69 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД щодо стягнення з останнього трьох процентів річних в сумі 195,65 грн. відмовити.

6. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД щодо стягнення з останнього інфляційних витрат в сумі 27071,90 грн. відмовити.

7. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Банк професійного фінансування до Товариства з обмеженою відповідальністю СТРЕНД щодо стягнення з останнього пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 146007,83 грн. відмовити.

Повне рішення складено 27.10.2015 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.