ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа №922/3731/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіренісю №01-42юр/3140 від 29.01.2015р.,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №140/810/15 від 20.07.2015р., ОСОБА_3, за довіреністю №75/810/15 від 13.01.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" (вх.№4639Х/2 від 22.09.2015р.) на рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. у справі №922/3731/15,

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. у справі №922/3731/15 (суддя Ольшанченко В.І.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства "Харківводоканал" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" пеню за період з 26.07.2014р. по 19.05.2015р. в сумі 98013,132 грн. і 3% річних за період з 26.07.2014р. по 19.05.2015 р. в сумі 7046,36 грн. за порушення відповідачем п.6.1.2 договору оренди №5/01/12 від 01.12.2006р. в редакції додаткової угоди від 31.10.2010р. та судовий збір в сумі 2101,19 грн.

Комунальне підприємство "Харківводоканал" не погодилось з зазначеним рішенням місцевого господарського суду та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. у справі №922/3731/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт зазначає, що розрахунок пені, який додано до позовної заяви - суттєво відрізняється від рахунків-фактур, які надавалися до сплати позивачем та не містить інформації про дати платіжних документів, якими погашувалась заборгованість по договору. Крім того, відповідач вказує, що позивачем порушено встановлений нормами чинного законодавства шестимісячний строк для нарахування штрафних санкцій з дня прострочення та пропущено строк позовної давності в один рік на звернення до суду.

Також, апелянт вказує, що уточнення позовних вимог, про які зазначено в ухвалі суду про призначення справи до розгляду від 30.06.2015р., відповідачу не надходили від позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№13968 від 08.10.2015р.), в якому просить рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з тих підстав, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, не відповідають дійсності та матеріалам справи.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 22.10.2015р. представники відповідача просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2006р. між позивачем (орендодавець) та Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" (орендар) укладено договір оренди №5/01/12, за яким орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування підстанції:

- 110/10 кВ "III підйом", Лозівський район, с. Трійчате;

- 110/10 кВ "Краснопавлівка", Лозівський район, с. Краснопавлівка;

- 110/10 кВ "Єлізаветівка", Лозівський район, с. Єлізаветівка;

- 35/6 кВ "Водозабір", Харківський район, с. Пісочин;

- 110/35/6 кВ "Кочеток", Чугуївський район, с. Кочеток;

- 110/35/6 кВ "Рогань", Чугуївський район, с. Рогань,

названі у подальшому "об'єкти, що орендуються".

Відповідно до пункту 1.3 договору вартість обєктів, що орендуються, визначена на підставі експертної оцінки і становить 8429430,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору приймання-передача обєктів, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що при передачі обєктів, що орендуються, складається акт приймання-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії.

Відповідно до розділу 4.1 зазначеного договору строк оренди складає одинадцять місяців з 01.12.2006р. по 31.10.2007р. В разі відсутності письмового попередження будь-якої із сторін про припинення дії договору за один місяць до закінчення строку оренди, цей договір вважатиметься продовженим на той же строк.

Згідно з пунктом 5.1 цього ж договору орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, на підставі наданого рахунку.

Пунктом 6.1.3 договору сторони визначили, що орендар зобовязується до восьмого числа кожного місяця направляти свого уповноваженого представника до бухгалтерії орендодавця для отримання рахунку про оплату за цим договором.

Також, орендар зобовязався своєчасно здійснювати орендні платежі згідно з п.п. 5.1 - 5.3 цього договору.

Вказаний договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками товариств.

Крім того, 31.01.2010р. між позивачем та Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" укладено додаткову угоду №6 до договору, згідно якої пункт 5.1 договору викладено у наступній редакції: "орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 25 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, на підставі наданого рахунку".

29.09.2011р. між позивачем, Комунальним підприємством "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" та Комунальним підприємством каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" у даній справі укладено додаткову угоду №10 до договору оренди №5/01/12 від 01.12.2006р., відповідно до пункту 1 якої сторони цієї угоди, на підставі рішення Харківської міської ради 4 сесії 6 скликання №132/11 від 12.01.2011р., змінили преамбулу договору оренди, згідно пункту 2 даної угоди КП КГ "Харківкомуночиствод" прийняв на себе всі права та зобов'язання орендаря (КП "ВТП "Вода") за договором оренди №5/01/12 від 01.12.2006 р. на весь період його дії та у розділі 14 "юридичні адреси, банківські реквізити і підписи сторін" замінили банківські реквізити та юридичну адресу орендаря.

Також, в цій угоді, пунктом 4.1 розділу 4 "строк оренди" доповнено абзацем такого змісту: строк дії договору оренди продовжити з 01.10.2011р. до 01.11.2011р.

Пунктом 5 зазначеної угоди її сторони визначили, що всі інші умови договору №5/01/12 від 01.12.2006р., що не змінюються цією додатковою угодою, залишаються без змін і є обовязковими для виконання обома сторонами.

Відповідно до пункту 1 рішення 12 сесії 6 скликання Харківської міської ради №577/11 від 23.12.2011р. вирішено перейменувати Комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" на Комунальне підприємство "Харківводоканал" (надалі - відповідач).

Згідно з додатковими угодами №49 від 18.03.2015р., №50 від 29.04.2015р. та №51 від 29.05.2015р. до договору оренди №5/01/12 від 01.12.2006р., укладеними між позивачем та відповідачем, строк дії договору оренди подовжено до 30.06.2015р.

Позивач повністю виконав свої зобовязання по договору оренди, передавши орендарю об'єкти, що орендуються.

Факт передачі орендарю об'єктів, що орендуються, підтверджується копіями актів приймання-передачі в орендне користування майна ПС 110/10 кВ "III підйом" від 01.12.2006 р., ПС 110/10 кВ "Краснопавлівка" від 01.12.2006 р., ПС 110/10 кВ "Єлізаветівка" від 01.12.2006 р., ПС 35/6 кВ "Водозабір" від 01.12.2006 р., ПС 110/35/6 кВ "Кочеток" від 01.12.2006 р. та копією акту приймання-передачі в орендне користування майна ПС 110/35/6 кВ "Рогань" від 01.12.2006р., підписаними уповноваженими представниками орендаря та орендодавця без зауважень та скріплені печатками.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, оплата орендної плати за період з червня 2014 року по березень 2015 року здійснювалась з простроченням, встановлених договором строків, що підтверджується наданими позивачем виписками з особових рахунків у спірний період.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе за договором зобовязань щодо своєчасної оплати орендних платежів, в строк до 25 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим (пункт 5.1. договору з урахування внесених до нього змін), позивач звернувся до господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача нарахованих за прострочення виконання зобовязання пені та 3% річних.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із положеннями статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, слід зазначити, що настання штрафних санкцій у вигляді пені може бути наслідком як безпосередньо домовленості між сторонами про можливість її застосування, так і витікати безпосередньо з положень законодавства, внаслідок неналежного виконання нормативних приписів.

Так, частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони договору у повній відповідності до норм закону, цілком правомірно встановили, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, в разі несвоєчасно сплати орендних платежів, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту сплати (пункт 9.2.2.).

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що посилання апелянта на порушення позивачем приписів Господарського кодексу України є необґрунтованими, оскільки в силу диспозитивності положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання за укладеним між сторонами договором не обмежується шестимісячним строком, у зв'язку із визначенням іншого порядку нарахування пені в договорі, а саме до моменту сплати заборгованості.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період 26.07.2014р. по 19.05.2015р. в загальній сумі 98013,13 грн.

За результатами перерахунку заявленого розміру пені до стягнення, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 8.1.5" колегія суддів встановила, що сума пені за договором з урахуванням сум заборгованостей та строків оплати складає 98013,13 грн.

Матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не спростовано того, що ним здійснено сплату за договором пені у сумі 98013,13 грн.

Посилання апелянта на те, що в рахунках-фактурах вказувався інший розмір пені не свідчать про втрату позивачем права на нарахування пені у передбачений законодавством та договором строк. Крім того, вказана в рахунках-фактурах пеня відповідачем не сплачувалась; контррзрахунок пені до суду відповідачем, також, не надавався.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7046,36 грн.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши нарахування позивача зробив правомірний висновок щодо стягнення 3% річних у розмірі 7046,36 грн.. з відповідача на користь позивача.

Щодо посилання апелянта на пропуск строків спеціальної позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 256 та 258 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік.

Як вбачається з матеріалів справи пеня нарахована відповідачу в період з 26.07.2014р. по 19.05.2015р., тоді як позовна заява подана до господарського суду Харківської області 26.06.2015р., що свідчить про її заявлення до стягнення в межах строку, встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України та спростування тверджень апелянта.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про повне задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. у справі №922/3731/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.09.2015р. у справі №922/3731/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2015 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза