ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.2015 Справа № 920/1308/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П. при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/1308/15:

за позовом: Приватної фірми «Астра», м. Суми;

до відповідача: Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради,

м. Суми;

про стягнення 13 341 грн. 00 коп.,

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 25.05.2015 року);

Ввід відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 21 від 10.09.2015 року);

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 13 341 грн. 00 коп. збитків завданих залиттям водою приміщень аптеки приватної фірми «Астра» за адресою: м. Суми, вул. Богуна 16, що розташовані на першому поверсі вказаної будівлі, а також стягнути з відповідача витрати, повязані з наданням правової допомоги адвоката та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

19 жовтня 2015 року відповідач надав письмовий відзив б/н від 19.10.2015 року, в якому зазначив, що затоплення приміщення позивача, чим спричинено шкоду, відбулось у результаті не проведення капітального ремонту трубопроводу ХВП. При цьому, поточний ремонт мережі ХВП за даною адресою підприємство виконувало у березні та квітні 2015 року, але цього виявилось недостатнім, так як мережа будинку вимагає капітального ремонту. Отже, на думку представника відповідача, КП «Сумижитло» СМР не є належним відповідачем, оскільки обовязок забезпечити капітальний ремонт покладається на власника житлового фонду, який перебуває у комунальній власності.

26 жовтня 2015 року позивач надав заяву б/н від 26.10.2015 року, в якій просить суд долучити до матеріалів справи документи в обгрунтування заявлених позовних вимог.

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2015 року наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснив, що позовні вимоги стосуються лише фактично завданої відповідачем шкоди і не є відшкодуванням упущеної вигоди або неодержаного прибутку через неможливість використання пошкоджених нежитлових приміщень за їх призначенням.

Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2015 року пояснив, що фахівцями відповідача перевірено нарахування суми заявлених збитків, яке без зауважень було визнано належним. Крім того, відповідач, вважає, що не є належним відповідачем.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

7 липня 2012 року приватна фірма «Астра» відповідно до договору купівлі - продажу нежитлового приміщення шляхом викупу, придбала в Управління майном комунальної власності Сумської міської ради нежитлове приміщення площею 101,3 кв. м, за адресою: м. Суми, вул. Богуна, 16.

Факт передачі вищевказаного приміщення позивачеві підтверджується актом прийому - передачі нежитлового приміщення № 9 від 09.07.2012 року.

12 квітня 2015 року відбулось залиття водою приміщення аптеки приватної фірми «Астра» за адресою: м. Суми, вул. Богуна, 16, що розташоване на першому поверсі.

Як вказує позивач залиття відбулось через верхній технічний поверх будівлі, що належить КП «Сумижитло» Сумської міської ради. При ліквідації залиття аварійною бригадою зясувалося, що залиття відбулось через пошкодження мережі водогону холодного водопостачання, який проходить через належні КП «Сумижитло» приміщення верхнього технічного поверху будівлі.

17 квітня 2015 року комісією за участі повноважних представників сторін було складено спільний акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), в якому були зафіксовані видимі пошкодження приміщень позивача, що спричинені залиттям.

Зазначений акт відносно події залиття приміщення підписаний начальниками технічної дільниці, слюсарем сантехніком відповідача та затверджено в.о. директора КП «Сумижитло».

Відповідно до локального кошторису на ремонтно - будівельні роботи приміщення аптеки «Астра» по вулиці Богуна, 16 вартість матеріалів та робіт складає 13 341 грн. 00 коп.

24 червня 2015 року позивач направив відповідачеві претензію № 62 від 23.06.2015 року, в якій просив невідкладно вчинити дії по проведенню за рахунок КП «Сумижитло» відновлювальних робіт з ремонту приміщення аптеки або сплатити позивачеві 13 341 грн. 00 коп. компенсації завданої шкоди для проведення відновлювальних робіт. Як вказує позивач, відповідач не повідомив позивача про результати розгляду претензії і не вчинив дій спрямованих на відшкодування завданої шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не було відшкодовано позивачеві 13 341 грн. 00 коп. збитків завданих затопленням приміщення позивача з вини відповідача.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Кожна особа на підставі статті 16 Цивільного кодексу України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до приписів статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди та її розміру;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як свідчать матеріали справи, наявність заподіяної позивачу відповідачем шкоди підтверджена актом від 17 квітня 2015 року складеного комісією за участі повноважних представників сторін, у якому наведений характерний опис пошкоджень завданих залиттям приміщення.

Відповідач не довів суду та не підтвердив належними доказами відсутність своєї вини у тому, що сталося залиття приміщення відповідача.

Слід зазначити, що відповідач ні до судового засідання, ні в процесі розгляду справи не надав взаємовиключного акта, чи контррозрахунку, що свідчили б про протилежне, ніж це засвідчив позивач.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 Цивільного кодексу України покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-51гс14.

При цьому, матеріали справи свідчать, що відповідачем належними засобами доказування не доведено відсутність у нього вини в тому, що сталось залиття приміщення належного позивачеві.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що якби прорив труби, що спричинив затоплення приміщення позивача відбувся в приміщенні позивача можливо б була необхідність в дослідженні вини і в діях позивача, але прорив відбувся в приміщенні, що поверхом вище, та знаходиться в користуванні саме комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною.

При цьому, відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи доказів про завищення розміру визначеної позивачем шкоди (чи її складових) відповідачем суду не надано. Разом з тим вартість робіт необхідних для ремонту приміщення тобто сума збитків не заперечувалась представником відповідачу у судовому засіданні 26.10.2015 року.

На підставі викладеного, суд погоджується із доводами позивача про те, що вартість відновлювального ремонту у нежитлових приміщеннях в сумі 13 341 грн. 00 коп. є нормально необхідною ціною і є обґрунтованою вартістю завданої позивачу шкоди. У дану вартість включено лише роботи по приведенню приміщення у первісний стан, вартість матеріалів, робіт та заробітна плата.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні всі складові для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, а саме протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки - шкоду (збитки), їх наявність та розмір; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося відповідача, що мав довести відсутність своєї вини у тому, що сталося залиття приміщення позивача.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 13 341 грн. 00 коп. збитків є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В прохальній частині в обґрунтування позовних вимог позивач просив стягнути 3 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката оскільки у звязку з необхідністю захисту своїх прав та інтересів позивач був змушений звернутись за правовою допомогою до адвоката та понести витрати.

Згідно з ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст.4, 13, 14, 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 25.05.2015 року.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1311, виданого 15.07.2005 року на ім'я ОСОБА_3.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях у якості представника позивача 07.09.2015 року, 12.10.2015 року, 19.10.2015 року, 26.10.2015 року надавав усні пояснення та відповідні письмові заяви.

Відповідно до платіжних доручень № 355 від 27.05.2015 року та № 1137 від 11.08.2015 року адвокат ОСОБА_3 отримав від позивача кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп..

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат.

В обгрунтування відшкодування оплати послуг адвоката, позивач 12.10.2015 року подав суду заяву в якій зазначив, як фактично сплачений адвокату гонорар в розмірі 5 000 грн. 00 коп.. При цьому, позивач не надав в установленому законодавством порядку заяви про збільшення позовних вимог та не надав відповідні докази. Тому, враховуючи вимоги прохальної частини позовної заяви та керуючись вимогами статті 83 Господарського процесуального кодексу України про відсутність підстав виходити за межі вимоги за відсутності клопотання заінтересованої сторони суд вважає, що вимоги по оплаті послуг адвоката підлягають задоволенню в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Горького, буд. 21, код 37654796) на користь Приватної фірми «Астра» (40002, м. Суми, вул. Роменська, буд. 61, код 30133959) 13 341 грн. 00 коп. збитків та 3 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.11.2015 року.

Суддя Н.П. Лугова