РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №907/995/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

про стягнення 43850,30 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" та до Відділення №99 м. Ужгород Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення 43850,30 грн. на підставі Договору № 8 на розрахунково-касове обслуговування від 19.10.2005, з яких: 28447,63 грн. основного боргу (власних коштів позивача), 11179,95 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.01.2015 по 31.07.2015; 589,22 грн. 3% річних за період з 01.01.2015 по 08.09.2015; 3633,50 грн. упущеної вигоди за період з 01.01.2015 по 08.09.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч умов наведеного договору припинив здійснювати платіжні операції позивача та видавати позивачу його власні кошти, тоді як згідно виписки по особовому рахунку позивача станом на 02.06.2015 на рахунку позивача залишаються кошти в сумі 28447,63 грн. Оскільки позивач не може отримати власні кошти в наведеній сумі з 01.01.2015, то з відповідною вимогою про їх стягнення з відповідача в примусовому порядку він звертається до суду, при цьому вважає, що відповідач з 01.01.2015 прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а тому на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача також підлягають до стягнення суми інфляційних нарахувань та 3% річних. Також позивач вважає, що він поніс збитки (упущену вигоду), у зв'язку з неможливістю отримати власні кошти з рахунку в банку відповідача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.09.2015 (суддя Мокану В.В.) прийнято до розгляду позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та порушено провадження у справі № 907/995/15 в частині вимог до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", відмовлено у прийнятті позову в частині вимог до відособленого підрозділу банку Відділення №99 м. Ужгород Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", яке не має статусу юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.09.2015 (суддя Мокану В.В.) на підставі ст.ст. 15, 17, 28, 86 Господарського процесуального кодексу України надіслано справу № 907/995/15 Господарському суду міста Києва.

01.10.2015 матеріали справи № 907/995/15 Господарського суду Закарпатської області надійшли до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2015 справу № 907/995/15 Господарського суду Закарпатської області передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Гумеги О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 справу № 907/995/15 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 26.10.2015 об 15:20 год.

26.10.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про огляд в судовому засіданні оригіналів документів, які надсилаються ним на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2015, а також про повернення оригіналу Договору № 8 на розрахунково-касове обслуговування від 19.10.2005 та оригіналу виписки з особового рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за 02.06.2015 позивачу поштою після їх огляду. До клопотання позивачем додані окрім зазначених договору та виписки з особового рахунку також оригінал листа Головного управління казначейської служби України у Закарпатській області від 21.10.2015 № 06-15/42-5448 про надходження та зарахування до спеціального фонду Державного бюджету коштів судового збору в сумі 1218,00 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення № 39 від 08.09.2015. Водночас у наведеному клопотання позивач повідомив суд, про обмеженість в коштах та неможливість прибути в судове засідання з м. Ужгород до м. Києва та неможливість оплатити транспортні витрати своєму представнику, у зв'язку з чим просив проводити судове засідання в режимі відеоконференції за місцем знаходження позивача в Господарському суді Закарпатської області.

В судове засідання, призначене на 26.10.2015, представник позивача не з'явився з огляду на обставини, зазначені ним у клопотанні, яке надійшло через відділ діловодства суду 26.10.2015.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 26.10.2015, також не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 05.10.2015 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду про призначення справи до розгляду від 05.10.2015 було надіслане на адресу місцезнаходження відповідача (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т), яка підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача, наявним в матеріалах справи. Отримання поштового відправлення з ухвалою суду про призначення справи до розгляду уповноваженим представником відповідача 12.10.2015 підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 019.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п.п. 3.9.1 п. 3.9 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене, вважається, що відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні, призначеному на 26.10.2015, здійснювався розгляд клопотання позивача, яке надійшло через відділ діловодства суду 26.10.215, про огляд в судовому засіданні оригіналів документів, про повернення позивачу оригіналів документів поштою після їх огляду та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за місцем знаходження позивача в Господарському суді Закарпатської області.

Суд дійшов висновку, що зазначене клопотання підлягає частковому задоволенню в частині здійснення огляду в судовому засіданні оригіналів документів та повернення позивачу оригіналів документів поштою після їх огляду.

В іншій частині клопотання позивача, зокрема, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за місцем знаходження позивача в Господарському суді Закарпатської області, судом відхилене, з приводу чого винесено ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 в порядку статей 741 , 86 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

З урахуванням зазначеного та враховуючи, що позивачем надіслано на виконання вимог ухвали суду про призначення справи до розгляду від 05.10.2015 витребувані судом документи, зокрема, оригінал Договору № 8 на розрахунково-касове обслуговування від 19.10.2005, оригіналу виписки з особового рахунку ФОП ОСОБА_1 в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за 02.06.2015, лист Головного управління казначейської служби України у Закарпатській області від 21.10.2015 № 06-15/42-5448 про надходження та зарахування до спеціального фонду Державного бюджету коштів судового збору в сумі 1218,00 грн., а також взявши до увагу, що в клопотанні позивача, яке надійшло через відділ діловодства суду 26.10.2015, позивач не зазначив про зміну ним позовних вимог або про відмову від позову, що фактично свідчить про те, що позивач підтримує заявлені ним позовні вимоги в редакції позовної заяви № б/н від 08.09.2015, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 26.10.2015 без участі представників сторін, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Отже, судом розглядаються по суті заявлені позивачем вимоги про стягнення 43850,30 грн. на підставі Договору № 8 на розрахунково-касове обслуговування від 19.10.2005, з яких: 28447,63 грн. основного боргу (власних коштів позивача), 11179,95 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.01.2015 по 31.07.2015; 589,22 грн. 3% річних за період з 01.01.2015 по 08.09.2015; 3633,50 грн. упущеної вигоди за період з 01.01.2015 по 08.09.2015.

В судовому засіданні 26.10.2015 судом здійснено огляд оригіналів документів, надісланих позивачем на виконання вимог ухвали суду про призначення справи до розгляду від 05.10.2015.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяві і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.10.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси і кредит», який в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство, в особі відділення № 13 філії "Львівського регіонального управління" Баку «Фінанси та Кредит» товариства з обмеженою відповідальністю, (банк, відповідач) та Фізичною собою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт, позивач) був укладений Договір № 8 на розрахунково-касове обслуговування (далі - Договір), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 7980 (далі - рахунок) у національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку та на умовах, визначених Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору сторонами узгоджено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених законодавством України та банківськими правилами.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених законодавством України.

Накладення арешту на рахунок або припинення операцій за ним, що обмежує право клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України (п. 2.3 Договору).

Згідно п. 2.4 Договору сторони також узгодили, що умови та порядок роботи за системою "Клієнт-Банк" регламентується окремим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із п.п. 3.1.5 п. 3.1 Договору, банк має право відмовляти клієнту в обслуговуванні рахунків у випадках невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків за Договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 3.2.1 п. 3.2 Договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору на банк покладено обов'язок вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом.

Згідно з п.п. 3.3.3, 3.3.4 п. 3.3 Договору, банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 09:00 до 16:00, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів, а також забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок.

Як визначено у п. 5.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.п. 8.1 - 8.3 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку. Договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України. При розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунок, подавши в банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунку. Закриття рахунку здійснюється виключно за умови повного розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунку (п.п. 8.1 - 8.3 Договору).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що починаючи з 01.01.2015 відповідач припинив здійснювати платіжні операції клієнта (позивача) та видавати клієнту його власні кошти.

Водночас, позивач вказав, що згідно банківської виписки станом на 02.06.2015 залишок коштів на рахунку позивача № 7980 становить 28 447,63 грн.

Зважаючи на вищевикладені обставини порушення відповідачем умов Договору на розрахунково-касове обслуговування № 8 від 19.10.2005, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в загальній сумі 43 850,30 грн., з яких: 28 447,63 грн. залишку коштів на рахунку позивача, а також 11 179,95 грн. - інфляційних втрат, 589,22 грн. 3% річних та 3633,50 грн. - упущеної вигоди.

Станом на час розгляду спору по суті Договір є чинним, у встановленому Договором та законом порядку не розривався, недійсним не визнавався, докази протилежного матеріали справи не містять.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач в судові засідання не з'явився, доводи та заперечення щодо заявлених позовних вимог не подав та не надіслав.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених законодавством України.

Підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору на банк покладено обов'язок вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Згідно з п.п. 3.3.3, 3.3.4 п. 3.3 Договору, банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 09:00 до 16:00, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів, а також забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок.

Статтею 4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п.п. 1 п. 21.1 статті 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено наступні види розрахункових документів, за якими здійснюється ініціювання переказу:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Також, згідно наведеної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (п. 22.2 ст. 22 наведеного Закону).

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує (п. 22.3 ст. 22 України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідно до п. 22.8 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, в спірному випадку позивач не надавав відповідачу доручення, що міститься в розрахунковому документі та про порушення зобов'язань за яким відповідачем стверджує позивач у позовній заяві, а рівно, не надав відповідачу жодного з визначених у п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункових документів, які відповідач мав би виконати. Відповідні доручення позивачем у позовній заяві не зазначені та до матеріалів справи не додані. Додатково суд звертає увагу, що матеріали справи також не містять жодних доказів звернення позивача до відповідача щодо припинення останнім здійснення платіжних операцій клієнта та видачі клієнту його власних коштів.

Разом з тим, предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 28 447,63 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем вимоги видати грошові кошти.

Як зазначалось, станом на час розгляду спору по суті Договір є чинним, у встановленому Договором та законом порядку не розривався, недійсним не визнавався, докази протилежного матеріали справи не містять.

Отже, оскільки позивачем не надано суду його доручення Банку, що міститься в розрахунковому документі, то фактично позивачем не доведено суду факт порушення Банком умов Договору, а рівно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 28 447,63 грн. При цьому, оскільки судом не встановлено факт порушення відповідачем договірного зобов'язання, відсутні також і підстави для стягнення з відповідача сум 3% річних, інфляційних нарахувань та упущеної вигоди.

За наведених підстав, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", згідно з яким в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Вказана інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) всесвітньої мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua), та у відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є загальновідомою та не потребує доказування.

Таким чином, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, пунктом 6 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Так, відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування пені, примусове стягнення коштів та майна банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

При цьому згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII) термін "вкладник" вживається в цьому Законі у значенні "фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Виходячи з вищевикладеного, правовідносини сторін під час тимчасової адміністрації в банку (ПАТ "Банк "Фінанси та кредит") регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 8 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, від 09.08.2012, № 14 "Про затвердження Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами", вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З огляду на відмову в задоволенні позову повністю, судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 74-1, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.11.2015.

Суддя Гумега О.В.