РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/24446/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія"

про здійснення страхового відшкодування в сумі 47 100,65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатенко Н.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" про стягнення страхового відшкодування в сумі 47 100,65 грн. відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 01.04.2013 № 28-2828-0157/537.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше лізинг Україна" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-2828-0157/537, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску.

23 січня 2014 року по пр. Московському в м. Харкові відбулася дорожньо - транспортна пригода, далі ДТП, у часниками якої стали, зокрема:

Ш автомобіль марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3;

Ш автомобіль марки "Daewoo", державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_4, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Московського районного суду міста Харкова від 04.03.2014 у справі № 643/1297/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2014 в частині визнання ОСОБА_4 винним у скоєнні ДТП, яке в розумінні вимог статті 35 ГПК України є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для справи.

На підставі розрахунку суми страхового відшкодування від 18.02.2014, страхового акта від 18.02.2014 № ПССКА-3268, ремонтної калькуляції від 13.02.2014 позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 47 100,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.02.2014 № 3596. Таким чином, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 47 100,65 грн.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи із наступного:

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 47 100,65 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Рішення суду з цивільної справи (постанова Московського районного суду міста Харкова від 04.03.2014 у справі № 643/1297/14-п, залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2014 в частині визнання ОСОБА_4 винним у скоєнні ДТП), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Складова шкоди доведена позивачем, а вина ОСОБА_4 установлена постановою суду про адміністративне правопорушення у цивільної справі, і є фактом, який не потребує доказуванню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, а саме право регресного відшкодування виплаченої ним суми на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України. Відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, в тому числі докази відсутності вини у заподіяних позивачеві шкоди.

Приписи ст. 9 Закону України "Про страхування" та ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшиза, а саме частину збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно полісу АС/0641762 наданого МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Daewoo", державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем з франшизою в 1 000 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн.

Оскільки страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то за таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" щодо стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) підлягає задоволенню частково за вирахуванням франшизи в розмірі 46 100,65 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача франшизи в сумі 1 000 грн., слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно частини п'ятої статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.10.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 27 Закону України "Про страхування", ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 69, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" задовольнити частково.

2. Стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія", 04070, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 56, оф. 13, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32А, , суму виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 46 100,65 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 192,14 грн., видавши наказ.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 21.10.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко