РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2015Справа №910/25818/14

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доScalearredo s.r.l.
простягнення 1290 Євро 54 центи

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 16.06.2014;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.11.2014 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами до Scalearredo s.r.l. про стягнення 3981 Євро 19 центів, з яких 3660 Євро 30 центів основного боргу, 137 Євро 88 центів пені та 183 Євро 01 цент штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Контракту № 1/12/13 від 03.04.2014 не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3660 Євро 30 центів. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати за поставлений позивачем товар, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 137 Євро 88 центів за період з 19.09.2014 по 13.11.2014 та штраф у розмірі 183 Євро 01 цент.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі № 910/25818/14, розгляд справи призначено на 20.05.2015; зупинено провадження у справі № 910/25818/14 до 20.05.2015.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 справу № 910/25818/14 передано на повторний автоматичний розподіл, в результаті якого справу № 910/25818/14 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 справу № 910/25818/14 прийнято до розгляду суддею Отрош І.М.; поновлено провадження у справі № 910/25818/14; розгляд справи призначено на 23.10.2015; зобов'язано позивача надати суду нотаріально-засвідчений переклад ухвал Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 та від 25.05.2015 на італійську мову (у двох примірниках кожну).

12.06.2015 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли копії нотаріально засвідченого перекладу на італійську мову ухвал Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 та від 25.05.2015 (у двох примірниках кожна).

Відповідно до статті 125 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (частина 2 статті 125 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015, у зв'язку із направленням Господарським судом міста Києва прохання про вручення за кордоном судових документів в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, компетентному органу Італійської Республіки, зупинено провадження у справі № 910/25818/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2015, у зв'язку з необхідністю слухання справи № 910/25818/14 у призначеному судовому засіданні 23.10.2015, поновлено провадження у справі № 910/25818/14.

У судовому засіданні 23.10.2015 представник позивача подав клопотання про зміну умов позову (зменшення), відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 969 Євро 65 центів, пеню у розмірі 137 Євро 88 центів та штраф у розмірі 183 Євро 01 цент.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши подане позивачем клопотання про зміну умов позову (зменшення), суд дійшов висновку воно є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява про зменшення розміру позовних вимог подана представником позивача, який відповідно до довіреності від 16.06.2014, не обмежений у праві зменшувати розмір позовних вимог, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог як зменшення вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 1290 Євро 54 центи, з яких 969 Євро 65 центів основного боргу, 137 Євро 88 центів пені та 183 Євро 01 цент штрафу.

У судовому засіданні 23.10.2015 представник позивача подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Представник відповідача у судову засідання 23.10.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання повідомлявся належним чином відповідно до положень Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення RK010485065UA (отримано уповноваженим органом, апеляційним судом Риму, 02.07.2015).

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, та зважаючи на необхідність дотримання строків розгляду спору, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 23.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Scalearredo s.r.l. (покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (продавець) укладено Контракт № 1/12/13 від 03.04.2014, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує і сплачує за продукцію, палети деревяні діаметром 6 мм у поліетиленових мішках з принтом покупця по 15 кг (товар) у кількості, якості, асортименті і на умовах згідно з додатками, які є невід'ємними частинами даного Контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту № 1/12/13 ціна товару є договірною. Вартість одиниці товару вказана у додатках, які є невід'ємними частинами цього Контракту.

Ціна товару є орієнтовною та підлягає зміні і погодженню продавцем і покупцем у додатках (специфікаціях), які є невід'ємними частинами Контракту (п. 2.2 Контракту № 1/12/13).

Відповідно до п. 2.4 Контракту № 1/12/13 валютою Контракту є Євро; оплата за товар здійснюється в Євро. При цьому, загальна сума контракту є орієнтованою і визначається сумою вартості всіх поставок товару відповідно з додатками (Специфікаціями), які є невід'ємною частиною даного Контракту.

Кількість, асортимент і вартість товару встановлюється відповідно до додатків до даного контракту (п. 2.5 Контракту № 1/12/13).

Згідно з п. 3.4 Контракту № 1/12/13 продавець зобов'язаний додавати до кожної конкретної партії товару наступні документи: комерційний інвойс, міжнародну накладну, митну декларацію.

Згідно з п. 5.3 Контракту № 1/12/13 датою оплати за товар є дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Відповідно до п. 6.1 Контракту № 1/12/13 базисні умови поставки - DAP, Італійська Республіка, Інкотермс 2010 року.

Згідно з п. 11.3 Контракту № 1/12/13 факсимільна/електронна копія даного Контракту має юридичну силу, якщо в копії містяться всі реквізити відправника: найменування відправника, дата відправлення, телефон/факс відправника, печатка відправника, підпис уповноваженої особи.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 12.2 Контракту № 1/12/13 у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів - всі спори передаються на вирішення до Господарського суду міста Києва.

З огляду на викладене, до змісту правовідносин, які виникають із вказаного Контракту, підлягає застосуванню право України, а спір, відповідно до п. 15.2 Контракту, підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 6.1 Контракту № 1/12/13 базисні умови поставки - DAP, Італійська Республіка, Інкотермс 2010 року.

Відповідно до Інкотермс 2010 DAP (Delivered At Point) означає, що продавець виконав свій обов'язок з поставки товару, коли він надав покупцю товар у розпорядження у погодженому сторонами місці призначення поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Контрактом № 1/12/13 та поставив відповідачу узгоджений між сторонами товар (паливні гранули, палети, у кількості 23 шт, вагою (брутто) 22418 кг) загальною вартістю 4255 Євро 65 центів, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR000351 від 05.09.2014 (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи).

При цьому, як вбачається із вказаної міжнародної товарно-транспортної накладної CMR000351 від 05.09.2014, відповідач отримав товар 19.09.2014, що підтверджується інформацією, внесеною відповідачем у графу про одержання вантажу (п. 24 міжнародної товарно-транспортної накладної).

Згідно з п. 3.4 Контракту № 1/12/13 продавець зобов'язаний додавати до кожної конкретної партії товару наступні документи: комерційний інвойс, міжнародну накладну, митну декларацію.

Як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної CMR000351 від 05.09.2014, інвойс № 2SC/2014 від 27.08.2014 на суму 4255 Євро 65 центів був долучений позивачем до вказаної міжнародної товарно-транспортної накладної.

Крім того, факт отримання відповідачем товару на суму 4255 Євро 65 центів підтверджується митною декларацією ЕК10АА (401090000/2014/018549) від 05.09.2014, належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Разом з тим, як пояснив позивач у позові, від відповідача надійшла претензія щодо якості поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим позивач надав відповідачу знижку на поставлений за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR000351 від 05.09.2014 товар, внаслідок чого сторони погодили нову ціну товару - 3660 Євро 30 центів, що підтверджується долученою позивачем до позовної заяви копією повідомлення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про те, що вона робить Scalearredo s.r.l. знижку на товар, поставлений 19.09.2014 за інвойсом № 2SC/2014 від 27.08.2014 на суму 4255 Євро 65 центів у зв'язку з виявленням дефекту продукції.

З огляду на вищевикладене, враховуючи викладені відповідні пояснення позивача у позовній заяві та беручи до уваги наявну в матеріалах справи копію повідомлення про знижку на ціну товару, суд дійшов висновку, що продавець зменшив вартість поставленого позивачем товару за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR000351 від 05.09.2014, що не заборонено законом та не суперечить умовам Контракту № 1/12/13 від 03.04.2014, та вартість відповідного товару становить 3660 Євро 30 центів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 Контракту № 1/12/13 покупець зобов'язаний здійснити 50% попередньої оплати кожної партії для завантаження товару. Дата поставки визначається на підставі дати, вказаної на штемпелю митного призначення на вантажній митній декларації. Оплата 50% буде здійснена покупцем, коли товар досягне точки розмитнення на митниці в Гориції, Італія. Грошові кошти за проданий товар перераховуються прямим банківським переказом на розрахунковий рахунок, вказаний продавцем у даному Контракті або у кожному конкретному рахунку. Покупець зобов'язаний письмово повідомити продавця про здійснення платежу протягом доби з моменту оплати. Тип платежу - SHA (банківські перекази).

Доказів здійснення відповідачем попередньої оплати у розмірі 50% вартості товару сторонами суду не надано.

Таким чином, враховуючи дату, зазначену на штемпелю митного призначення на вантажній митній декларації ЕК10АА (401090000/2014/018549) від 05.09.2014, а саме - 16.09.2014, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити грошові кошти у розмірі 3660 Євро 30 центів 16.09.2014.

Однак, як встановлено судом, відповідачем належним чином не виконав свій обов'язок з оплати за поставлений позивачем товар, сплативши 05.12.2014 грошові кошти у розмірі 3286 Євро 00 центів, що підтверджується належним чином засвідченою копією платіжного доручення в іноземній валюті (МТ 103 вихідний через SWIFT) від 05.12.2014, яка знаходиться в матеріалах справи, та відображено у довідці позивача, долученій позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 12.06.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Scalearredo s.r.l. за Контрактом № 1/12/13 від 03.04.2014 (за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR000351 від 05.09.2014) у розмірі 374 Євро 30 центів підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 374 Євро 30 центів, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Scalearredo s.r.l. суми основного боргу у розмірі 969 Євро 65 центів (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) підлягають частковому задоволенню у розмірі 374 Євро 30 центів.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати за поставлений позивачем товар за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR000351 від 05.09.2014, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 137 Євро 88 центів за період з 19.09.2014 по 13.11.2014 та штраф у розмірі 183 Євро 01 цент.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 8.3 Контракту № 1/12/13 при несвоєчасній оплаті товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,3% від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу і штраф у розмірі 5% від вартості товару при простроченні більше 3-х днів.

Судом встановлено, що розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення з Scalearredo s.r.l. пені у розмірі 137 Євро 88 центів та штрафу у розмірі 183 Євро 01 цент підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що пунктом 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010р. № 01-08/369 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України від 01.07.2010» зазначено, що господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що зменшення розміру позовних вимог не є підставою для покладення судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Scalearredo s.r.l. (Via Porta San Nicolo, 3, 05100, Collestatte, Terni, Italia; P.IVA: ІТ5; Iscriz.Rea 102991) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 374 (триста сімдесят чотири) Євро 30 центів, пеню у розмірі 137 (сто тридцять сім) Євро 88 центів, штраф у розмірі 183 (сто вісімдесят три) Євро 01 цент та судовий збір у розмірі 984 (дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 17 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.10.2015

Суддя І.М. Отрош