ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року Справа № 902/558/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
Куровського О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу гр. ОСОБА_4
на рішеннявід 19.06.2015 господарського суду Вінницької області
та постановувід 12.08.2015 Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№ 902/558/15 господарського суду Вінницької області
за позовомгр. ОСОБА_4, м. Немирів Вінницької області
до дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", м. Немирів Вінницької області
простягнення 51 479,76 грн. заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди
у судовому засіданні взяли участь представники:

позивачаОСОБА_5, довір.;
відповідачаБєліков В.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року гр. ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (далі - ДП "Nemiroff", відповідач) про стягнення 10 861,76 грн. заборгованості по заробітній платі, 30 618 грн. середнього заробітку за увесь час затримки виплат при звільненні та 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 у справі №902/558/15 (суддя Стефанів Т.В.) у позові до відмовлено повністю. Рішення мотивовано дотриманням відповідачем вимог, зокрема, ст. 113 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за час простою.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 (судді: Дужич С.П. - головуючий, Павлюк І.Ю., Мамченко Ю.А.) вказане рішення залишено без змін із тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального і процесуального права, зокрема ст. 34 КЗпП України, ст. 30 Закону України "Про платіжні системи і переказ коштів в Україні", ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України. Позивач зазначає про порушення відповідачем строків розрахунків при звільненні, а також відсутність фактичного простою персонально у позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, з квітня 2012 року позивач працювала на посаді начальника відділу юридичного супроводу виробничої діяльності ДП "Nemiroff", а 01.12.2014 її було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ відповідача від 01.12.2014 № 378-НК).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 22.07.2014 порушено справу № 902/798/14 про банкрутство ДП "Nemiroff" у порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, далі - Закон про банкрутство).

23.07.2014 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення про порушення справи про банкрутство відповідача на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

Згідно з абз. 8 ст. 1 Закону про банкрутство конкурсними кредиторами визнаються кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; до поточних кредиторів належать кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

У свою чергу положеннями ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство встановлено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом.

Отже, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство відповідача розгляд як конкурсних, так і поточних грошових вимог його кредиторів здійснюється виключно у порядку, встановленому спеціальними нормами Закону про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 7, 8 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Заяви кредиторів за вимогами щодо виплати заробітної плати щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з цим Законом.

Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Заявлені гр. ОСОБА_4 вже після офіційного оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство відповідача позовні вимоги складаються із 10 861,76 грн. заборгованості по заробітній платі за період з квітня по листопад 2014 року, 30 618 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року, а також 10 000 грн. моральної шкоди.

Отже, предметом позовних вимог у даній справі є як конкурсні (які виникли до порушення справи про банкрутство), так і поточні (які виникли після порушення справи про банкрутство) грошові вимоги кредитора (позивача) до боржника (відповідача).

У зв'язку з чим у силу імперативних вимог ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство розгляду по суті у даному позовному провадженні підлягають виключно поточні грошові вимоги кредитора.

Що стосується конкурсних грошових вимог, то згідно з ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство з моменту офіційного оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство такі вимоги можуть пред'являтися кредитором виключно у порядку та у спосіб, встановлений ст. 23 Закону про банкрутство, а не шляхом ініціювання окремого позовного провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що грошові вимоги позивача з виплати заробітної плати є привелійованими, оскільки на них не розповсюджуються наслідки пропуску присічного тридцятиденного строку для звернення з грошовими вимогами, а також мораторій на задоволення вимог кредиторів (ч. 5 ст. 19, ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство). У зв'язку з чим, якщо позивач бажає набути статусу конкурсного кредитора, то він має право звернутися до суду у справі про банкрутство з індивідуальною заявою про грошові вимоги до боржника в порядку ст. 23 Закону про банкрутство.

В іншому випадку (тобто за відсутності відповідної заяви кредитора) такі вимоги повинні бути автоматично внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів і спір стосовно цих вимог вирішується в межах справи про банкрутство шляхом оскарження до суду відповідних дій (бездіяльності) розпорядника майна.

За таких обставин суди попередніх інстанцій безпідставно розглянули по суті в даному позовному провадженні всі заявлені позивачем грошові вимоги до відповідача, не врахувавши встановленого чинним законодавством спеціального порядку розгляду грошових вимог до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, чим порушили вищезазначені норми Закону про банкрутство.

У силу встановлених меж перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноважень останнього (ст. ст. 1115, 1117 ГПК України), суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені порушення та прийняти рішення по суті справи.

За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, визначити правовий статус заявлених позовних вимог, відповідним чином їх диференціювати та розглянути справу згідно з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 16, 19, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 43, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу гр. ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у справі №902/558/15 скасувати.

3. Справу №902/558/15 передати на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді О.Є. Короткевич

С.В. Куровський