КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа№ 910/18875/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Мінаєв Д.Д. - представник;

Від відповідача: Маяков Д.Р. - представник;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015

у справі № 910/18875/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія"

до Публічного акціонерного товариства „Дочірній Банк Сбербанк Росії"

про визнання поруки такою, що припинена

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства „Дочірній Банк Сбербанку Росії" про визнання поруки такою, що припинена.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" у справі № 910/18875/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.10.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 розгляд справи відкладено до 22.10.2015.

22.10.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає що доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню а рішення в свою чергу винесене із з'ясуванням всіх обставин та без порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 22.10.2015 представник позивача надав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в його апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ БТК „Таврія" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 року по справі № 910/18875/15 - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.10.2012 між Публічним акціонерним товариством „Дочірній Банк Сбербанку Росії" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фудторг" укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО (далі - кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США, надає кредитні коштів в межах ліміту, що складає 1 000 000,00 доларів США, строком до 12.10.2014, розмір процентів за користування кредитом складає 11,5% річних в перший рік кредитування з подальшою їх зміною згідно з положеннями договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" (поручитель) та Публічним акціонерним товариством „Дочірній Банк Сбербанку Росії" (кредитор) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (боржник) за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За твердженнями позивача, у договорі поруки від 12.10.2012 строк припинення поруки не встановлений.

Натомість, у п. 6.3 договору поруки зі змінами та доповненнями, внесеними договором № 1 від 23.11.2012, сторонами погоджено, що строк дії цього договору складає 12 (дванадцять) років.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписанням договору поруки, позивач надав згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі та договорі поруки.

Відповідно до п. 4.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" №1 від 24.11.2014 обсяг зобов'язань поручителя повинен бути визначений умовами договору поруки та узгоджений з умовами кредитного договору.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Згідно пункту 4.1 договору поруки передбачено, що позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю або дію поруки не буде припинено.

Відповідно до п. 4.2. договору поруки, передбачена ст. 2 договору відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.

В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов'язань, що зазначені в ст. 2 цього договору, та їх обсяг, та вимогою виконання цих зобов'язань поручителем як солідарним боржником.

Пунктом 4.3. договору поруки передбачено, що поручитель протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений в такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

Як зазначено в пункті 4.4. договору поруки, що за несплату забезпечених цим договором зобов'язань боржника у строк, зазначений у п. 4.3 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від несплаченої суми.

Пунктом 5.1.1. договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання поручителем протягом строку, зазначеного в п. 4.3 договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зобов'язання поручителя визначені та закріплені у зазначеному договорі поруки та в ч.1 ст. 554 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пункт 8.1. кредитного договору чітко вказує, що позичальник зобов'язується повернути банку кредит, наданий в межах встановленого ліміту кредитної лінії, в повному обсязі не пізніше останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4 кредитного договору, тобто не пізніше 12.10.2014.

Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору у відповідності до ст. 526 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком було направлено поручителю повідомлення-вимогу від 28.01.2015 за № 677/5/15-1-1 про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.

Надалі, через невиконання направленої позивачу вимоги 07.04.2015 банк звернувся з позовною заявою до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якої рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 №915/6236/15, частково зміненим постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2015, було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" на користь публічного акціонерного товариства „Дочірній Банк Сбербанку Росії" основну заборгованість в розмірі 1 000 000,00 доларів США, відсотки за користування кредитом, пеню та судові витрати.

Отже, з наведеного вище вбачається, що порука за договором від 12.10.2012 не припинена, оскільки встановлений у ній строк (дванадцять років) станом на даний час не закінчився, а крім того, позивачем не порушений строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, який починає свій відлік з 12.10.2014, оскільки банк звернувся з позовом до поручителя 07.04.2015 (надіслано позовну заяву до суду).

Колегія суддів, враховуючи наведене, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено правових підстав для визнання поруки за договором поруки 12.10.2012, укладеним між позивачем та відповідачем, припиненою, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельно-торгівельна компанія „Таврія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 № 910/18875/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18875/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко