КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Справа№ 910/23550/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від прокуратури: Волошенюк О.Г. - прокурор;

Від позивача: Півторак Т.О.-представник;

Від відповідача: Філімончук Г.М.-представник.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора України-Головного військового прокурора

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2015

у справі № 910/23550/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом заступника Генерального прокурора України-Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства „Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 58 488 244,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до державного підприємства „Житомирський бронетанковий завод" про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 58 488 244,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2015 у справі №910/23550/15 повернуто позовну заяву із доданими до неї документами без розгляду.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2015 у справі 910/23550/15 та передати справу для розгляду по суті до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, військовий прокурор зазначає, що подана позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 29, 63 ГПК України, оскільки при зверненні з даним позовом прокурором було обґрунтовано наявність порушень інтересів держави, а також визначено підставу для звернення до суду, як того вимагає ст. 23 Закону України „Про прокуратуру", що захист цих інтересів не здійснюється органом державної влади - Міністерством оборони України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора України-Головного військового прокурора у справі №910/23550/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.10.2015 та звільнено Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

20.10.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 22.10.2015, учасники надали свої пояснення по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Державного підприємства „Житомирський бронетанковий завод" про стягнення з відповідача 58 488 244,90 грн.

Суд першої інстанції, повертаючи без розгляду заяву, посилався на те, що в поданій до суду позовній заяві заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор вказав у чому полягає порушення інтересів держави, однак не обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частиною третьою статті 23 Закону України „Про прокуратуру", що в силу приписів статті 29 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду в порядку, передбаченому ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу, приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Нормами чинного законодавства України, зокрема ст. 63 ГПК України, визначений перелік підстав, при наявності яких суддя повертає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Заступником Генерального прокурора України - Головним військовим прокурором подана позовна заява в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, відтак з огляду на викладені вище норми права останній набув статусу позивача.

В частині 3 статті 2 ГПК України зазначено що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що „інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, Заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор з посиланням на законодавство обґрунтував в позовній заяві наявність порушень інтересів держави, а також зазначив підставу для звернення до суду, в порядку ст. 23 Закону України „Про прокуратуру", що захист цих інтересів не здійснюється органом державної влади - Міністерством оборони України.

Враховуючи бездіяльність Міністерства оборони України щодо судового захисту порушених інтересів держави, пов'язаних з відновленням озброєння та військової техніки для забезпечення військових частин (підрозділів) Збройних Сил України, які беруть участь у проведенні антитерористичної операції на сході держави, Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України звернулась до суду за захистом інтересів держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково було встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 23, 63 ГПК України, а отже оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 статті 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського міста Києва від 04.09.2015 у справі № 910/23550/15 - скасуванню, з переданням вказаної справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Стосовно витрат скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду було звільнено Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Як вже зазначалось вище, у справі № 910/23550/15 судом апеляційної інстанції було переглянуто та скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Керуючись ст.ст. 90, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2015 у справі № 910/23550/15 скасувати.

Справу № 910/23550/15 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко