РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/26067/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі

нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз»

До Державного агентства резерву України

Про стягнення 946,49 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Панова Л.П. - по дов. № 10-734/д від 04.12.2014

від відповідача Солдатов Є.Г. - по дов. № 424/0/4-15 від 05.02.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» до Державного агентства резерву України про стягнення 946,49 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 295-Р від 17.04.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26067/15 та призначено справу до розгляду на 20.10.2015.

Позивач в судовому засіданні 20.10.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Від відповідача 19.10.2015 до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує.

В судовому засіданні 20.10.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.04.2012 між Державним агентством резерву України (Держрезерв України) та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» (зберігач) було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 295-Р (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Згідно з п. 1.2. договору Держрезерв України передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Держрезервом України.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість витрат на утримання матеріальних цінностей на 2014 рік, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 946,49 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з п. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п. 2.1. договору зберігач зобов'язаний забезпечити належне зберігання цінностей.

Згідно з п. 3.1. договору Держрезерв України зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до п. 4.1. договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п 4.2. договору відшкодування витрат із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом України та зберігачем згідно з поданими документами погодженого з Держрезервом України кошторису витрат, затверджених Держрезервом України акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладеної на момент сплати.

При цьому, кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву направляється на адресу Держрезерву України на погодження на кожний наступний рік до 20 січня (п.п. 2.7. 2.8 договору).

Позивач листом № 67 від 30.12.2013 направляв відповідачу для погодження кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2014 рік разом з підтверджуючими документами.

В подальшому листами № 2-08/2974 від 11.04.2014 та № 2-08/4856 від 23.05.2014 позивачем були направлені відповідачу вимагав повернути на адресу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» погоджений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2014 рік.

Відповідно до листа відповідача № 1921/0/4-14 від 22.05.2014 кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2014 рік було повернуто на адресу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» без погодження.

23.06.2014 листом № 2-08/5593 позивач звертався до відповідача про погодження кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву з відповідним переліком додатків.

Листом № 2904/0/4-14 від 31.07.2014 відповідачем було направлено позивачу погоджений Державним агентством резерву України кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву в складському приміщенні НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на 2014 рік на суму 946,49 грн. (копія кошторису знаходиться в матеріалах справи).

В подальшому позивач листом № 2-08/550 від 23.01.2015 направив відповідачу пакет документів (звіт) для відшкодування витрат, пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» за 2014 рік разом з актами виконаних робіт.

Відповідач листом № 1316/0/4-15 від 21.04.2015 розглянувши звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей повернув його разом з актами виконаних робіт без підписання з посиланням на те, що фактичні витрати перевищують планові витрати, погоджені у кошторисі на 2014 рік.

Так, дійсно позивачем у звіті про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного мобілізаційного резерву в складському приміщенні НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на 2014 рік зазначено, що згідно плану витрати становлять 946,49 грн. та фактично витрачено в розмірі 1 025,34 грн., з розміром яких відповідач і не погодився.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо відшкодування позивачу витрат за зберігання цінностей за 2014 рік в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка складає 946,49 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 946,49 грн. боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3/5, ) 946 (дев'ятсот сорок шість) грн. 49 коп. основного боргу, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 23.10.2015.

СуддяВ.В. Сівакова