ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р.Справа № 922/5415/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ ГРУП", м. Дніпропетровськ
до Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 634204,45 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 14.09.2015 р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 14.01.2015 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дом ДНЛ Груп - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод Світло шахтаря - про стягнення 634204,45 грн., з яких 451934,96 грн. основного боргу; 172574,56 грн. інфляційних втрат; 9694,93 грн. 3% річних. Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 9513,06 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором поставки № 13-8м-46 від 21.02.2014 р. щодо оплати вартості отриманого товару.

В судовому засіданні 20.10.2015 р. оголошувалась перерва до 27.10.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 27.10.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав для долучення до матеріалів справи пояснення (вх.№ 43457 від 27.10.2015 р.).

Представник відповідача в судовому засіданні 27.10.2015 р. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (арк.с. 99-102). Так, відповідач вважає, що строк оплати отриманого товару станом на момент розгляду даної справи не настав, оскільки позивачем при поставці товару не було надано супровідної документації на нього, що суперечить умовам договору сторін. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат, що призвело до збільшення заявленої до стягнення суми, згідно розрахунку інфляційних втрат відповідача до стягнення може бути заявлено 172550,55 грн. (що на 24,01 грн. є менше, ніж заявлено позивачем).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

21 лютого 2014 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) було укладено договір № 13-8м-46 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується передати в обумовленні даним договором строки покупцю продукцію та/або товар, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити за нього погоджену суму.

Згідно з п. 1.2 договору кількість, ціна та асортимент товару визначаються специфікаціями, які є невідємними частинами даного договору.

Зобовязання з поставки вважаються виконаними з моменту приймання партії товару та надання всіх належним чином оформлених документів відповідно до договору (п. 3.4 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що ціна товару за одиницю та по позиціях вказана в специфікаціях до договору. Загальна сума даного договору визначається загальною сумою всіх специфікацій.

В пункті 4.3 договору сторони домовились, що оплата товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки кожної конкретної погодженої в специфікації партії товару.

Наявними в матеріалах справи специфікаціями (арк.с. 15-23) сторони домовились про постачання в межах договору товару на загальну суму 1614604,66грн.

В період з 18.04.2014 р. по 13.11.2014 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1536990,84 грн. (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності арк.с. 24-49).

В період з 04.06.2014 р. по 14.05.2015 р. відповідач сплатив за отриманий товар 1085055,88 грн.

Позивач стверджу, що решту товару на суму 451934,96 грн. відповідач не сплатив, відповідна заборгованість виникла за видатковими накладними №№ РН-02160 від 13.11.2014 р. на залишок неоплаченого товару в сумі 119332,80 грн.; РН-02162 від 13.11.2014 р. на залишок неоплаченого товару в сумі 88509,56 грн.; РН-02163 від 13.11.2014 р. на суму 244092,60 грн.

Стверджуючи про наявність вказаної заборгованості, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних в сумі 9694,93 грн. та інфляційні втрати в сумі 172574,56 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні, довіреності, товарно-транспортні накладні (арк.с. 24-49) свідчать, що позивач передав, а відповідач прийняв в період з 18.04.2014 р. по 13.11.2014 р. товар на загальну суму 1536990,84грн.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

В пункті 4.3 договору сторони домовились, що оплата товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки кожної конкретної погодженої в специфікації партії товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Як свідчать платіжні доручення (арк.с. 50-59), в період з 04.06.2014 р. по 14.05.2015 р. відповідач частково розрахувався за отриманий товар, сплатив за нього 1085055,88 грн.

Позивач стверджує, що решта отриманого товару в сумі 451934,96 грн. відповідачем не оплачена.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів оплати решти заборгованості за отриманий товар в сумі 451934,96 грн.

При цьому, вказана заборгованість виникла за видатковими накладними №№ РН-02160 від 13.11.2014 р. на залишок неоплаченого товару в сумі 119332,80 грн.; РН-02162 від 13.11.2014 р. на залишок неоплаченого товару в сумі 88509,56 грн.; РН-02163 від 13.11.2014 р. на суму 244092,60 грн.

Строк оплати товару по вказаним накладним настав - 29.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання за договором щодо оплати вартості отриманого товару на суму 451934,96 грн., а отже позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача з приводу ненастання строку оплати отриманого ним товару у звязку з не переданням позивачем товаро-супровідних документів на відповідний товар, є юридично неспроможними.

Так, згідно з ч. 2 ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Позивач стверджує, що обумовлені договором документи на товар були передані відповідачу під час приймання останнім товару.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 32-34 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про звернення до позивача із вимогою про надання відповідних документів у розумний строк або про відмову відповідача від договору у звязку з невиконанням такої вимоги, в порядку ст. 666 ЦК України.

Отже, у суду відсутні достатні та достовірні підстави вважати, що разом з отриманим відповідачем від позивача товаром на суму 451934,96 грн., останнім не було передано обумовлені договором документи на товар, як умова виконання позивачем своїх зобовязань з поставки.

Посилання позивача в контексті наведених заперечень відповідача на положення п.п. 5.2, 5.5, 5.8 договору є безпідставними, оскільки вони передбачають порядок дій, умови відповідальності за порушення умов щодо комплектності товару, що не включає в себе обовязок покупця (позивача) передати документи, що стосуються товару.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат в цілому є законними та обґрунтованими. Втім, позивачем не вірно визначено початок періоду їх нарахування. Так, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню за період з 30.12.2014 р. по визначену позивачем кінцеву дату їх нарахування 14.09.2015 р.

Отже, 3% річних підлягають стягненню в сумі 9620,64 грн. Інфляційні втрати, хоча і розраховано відповідачем без врахування вказаного вище недоліку, втім їх розмір не перевищує розрахованого за вірний період 172574,56 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 172574,56 грн., а 3% річних частковому, а саме в сумі 9620,64 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої у випадку часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 9511,96 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 253-255, 612, 625, 655, 662, 666, 692 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» (61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, буд. 4/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом «ДНЛ Груп» (49000, АДРЕСА_1, ) 451934,96 грн. основного боргу; 172574,56 грн. інфляційних втрат; 9620,64 грн. 3% річних, судовий збір 9511,96 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3