номер провадження справи 33/126/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 Справа № 908/5076/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тепло Енерго Комплект Україна (04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд. 3 корп. 3, оф. 81)

до Публічного акціонерного товариства Запоріжтрансформатор (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

Відомості про представників сторін та учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 12.10.2015 р.;

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № 1/05-рн від 30.12.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з ПАТ Запоріжтрансформатор суми 76928,15грн., з яких: пеня в сумі 59469,48 грн., 3% річних в сумі 4887,90 грн. та втрати від інфляції в сумі 12570,77 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що у звязку із неналежним виконання відповідачем рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. у справі № 908/3210/15, відповідачу нараховані санкції, передбачені п. 6.3.1 Договору та ст. 625 ЦК України. Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 530, 549, 550, 625, 691, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 229, 230, 231, 265 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5076/15. Справу призначено до розгляду на 13.10.2015 р.

У судовому засіданні 13.10.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 27.10.2015 р.

Відповідач у письмовому відзиві не погодився із розрахунком пені, 3% річних та втрат від інфляції. Вказав, що за проведеними ним контррозрахунками розмір 3% річних повинен становити 4609,73 грн., розмір пені 4997,48грн., а розмір втрат від інфляції 3723,13грн. Тому, просить відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення суми 54472,00 грн. пені, суми 278,17 грн. 3% річних та суми 8847,64 грн. втрат від інфляції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивачем до суду 27.10.2015р. подана письмова заява, згідно якої, позивач, в порядку ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача суму втрат від інфляції в розмірі 12570,77 грн., суму 3% річних в розмірі 4609,73 грн. та суму пені в розмірі 4997,48 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову у справі № 908/5076/15 є позовні вимоги про стягнення з ПАТ Запоріжтрансформатор суми втрат від інфляції в розмірі 12570,77 грн., суми 3% річних в розмірі 4609,73 грн. та суми пені в розмірі 4997,48 грн.

В судовому засіданні 27.10.2015 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. у справі № 908/3210/15 позовні вимоги ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна до ПАТ Запоріжтрансформатор було задоволено частково: стягнуто з ПАТ Запоріжтрансформатор на користь ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна основний борг в сумі 483491,73грн., пеню в сумі 76877,54 грн., три проценти річних в сумі 7089,34грн., інфляційних в сумі 123833,34 грн., витраті зі сплати судового збору в сумі 13825,85 грн. У задоволенні позовних вимог ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна до ПАТ Запоріжтрансформатор щодо стягнення пені в сумі 9376, 46 грн. відмовлено.

05.08.2015 р. на виконання рішення судом було видано відповідний наказ.

Згідно постанови Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 20.08.2015 р., відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/3210/15 виданого 05.08.2015 р. у розмірі 705117,80 грн. Визначено Боржнику самостійно виконати до 26.08.2015 р.

На виконання постанови ДВС від 20.08.2015 р. відповідачем було сплачено суму 705117,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1781 від 31.08.2015 р.

Позовні вимоги про стягнення з ПАТ Запоріжтрансформатор суми втрат від інфляції в розмірі 12570,77 грн., суми 3% річних в розмірі 4609,73 грн. та суми пені в розмірі 4997,48 грн., стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішень суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Грошові зобовязання відповідача виникли за договором поставки № К 004320 від 02.06.2014р.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. у справі № 908/3210/15 стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 483491,73грн., пеню в сумі 76877,54 грн., три проценти річних в сумі 7089,34грн., інфляційних в сумі 123833,34 грн., витраті зі сплати судового збору в сумі 13825,85 грн.

Обовязковість судових рішень до виконання закріплена Конституцією України та іншими законодавчими актами.

Так, статтею 124 Конституції встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма <…> юридичними особами на всій території України.

Порушенням зобовязання, згідно статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що свої зобовязання, які виникли з договороу поставки № К 004320 від 02.06.2014р. щодо сплати на користь ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна грошових коштів, стягнутих рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. у справі № 908/3210/15 в загальній сумі 705117,80грн., ПАТ Запоріжтрансформатор було виконано лише 31.08.2015 р., що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 1781 від 31.08.2015 р.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, передбачені ст. 625 ЦК відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись кредитором до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення зобовязань», зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане у встановленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього трьох відсотків річних та втрат від інфляції, заявлені позивачем правомірно.

При цьому, судом враховується, що 3% річних та втрати від інфляції стягнуто рішенням суду по справі № 908/3210/15 за період з 12.11.2014 р. по 06.05.2015 р.

Як зазначено в позовній заяві у справі № 908/5076/15, час, за який позивач стягує кошти, включає в себе період з 07.05.2015 р. по 06.09.2015 р.

Як було зазначено вище, повне погашення боргу за рішенням суду відбулось 31.08.2015 р.

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що належним періодом стягнення 3% річних та втрат від інфляції, є період з 07.05.2015 р. по 30.08.2015 р.

Розрахунок втрат від інфляції та 3% річних перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство».

За період з 07.05.2015 р. по 30.08.2015 р. належна до стягнення сума 3% річних становить 4609,73 грн. Таку ж суму 3% річних заявлено позивачем до стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), у звязку з чим, вимога про стягнення 3% річних в сумі 4609,73 грн., задовольняється у повному обсязі.

При цьому, вимога про стягнення втрат від інфляції підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Пунктом 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань передбачено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши розрахунок позивача про стягнення 12570,77 грн. втрат від індексу інфляції, прийшов до висновку, що ТОВ Тепло Енерго Комплект Україна при здійснені розрахунку не включало період часу, в якому індекс інфляції становив менше одиниці, тобто фактично була дефляція.

Так, з розрахунку позивача, доданого до позовної заяви вбачається, що втрати від інфляції нараховані ним лише за травень та червень місяці 2015 року. При цьому, такі місяці як липень та серпень 2015 року, до розрахунку інфляційних втрат, позивачем включені не були.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати слати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується (Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 12.04.11 р. у справі №23/526).

Таким чином, суд перерахувавши заявлений позивачем до стягнення розмір втрат від інфляції за період: з травня 2015 р. по серпень 2015 р. включно, відзначає, що належний до стягнення розмір інфляційних втрат, за вказаний період, становить суму 3723,13 грн., але не 12570,48 грн., як заявлено позивачем, тому в решті позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат суд відмовляє, як заявленої необґрунтовано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3.1 Договору встановлено, що за прострочення виконання зобовязань за Договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1 % від ціни невиконаного зобовязання за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про її стягнення підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі у сумі 4997,48 грн.

При цьому, при розрахунку пені, судом були взяті до уваги період стягнення пені за рішенням господарського суду у справі № 908/3210/15 та приписи п. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4997,48 грн., 3% річних в сумі 4609,73 грн. та інфляційних втрат в сумі 3723,13 грн. В іншій частині позову про стягнення інфляціїї суд відмовляє, як безпідставно заявленої.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір відноситься на сторони пропорційно розміру задоволених вимог шляхом стягнення з відповідача суми 732,02грн. судового збору .

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжтрансформатор (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3, , п/р № 2518 у філії ПАТ «ПУМБ» м. Запоріжжя, МФО 313623) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тепло Енерго Комплект Україна (04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд. 3 корп. 3, оф. 81, , п/р № 7 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» у м. Києві, МФО 380805) суму 4997 (чотири тисячі девятсот девяносто сім) грн. 48 коп. пені, суму 4609 (чотири тисячі шістсот девять) грн. 73 коп. трьох відсотків річних, суму 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн. 13 коп. інфляційних втрат та суму 732 (сімсот тридцять дві) грн. 02 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 30.10.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко