РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/26263/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНАРІ"

До Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк"

Про стягнення 44 455, 60 грн.

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Компанець Т. І. (дов. № Д-150115/01 від 15.01.2015)

Від відповідача: Кратенко Ю. О. (дов. б/н від 05.10.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 22.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 04051-01 від 04.05.2012 у розмірі 32 075, 38 грн. та пені у розмірі 12 380, 22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26263/15 та призначено до розгляду на 22.10.2015.

08.10.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва позивачем подано клопотання про долучення доказів до позовної заяви про стягнення боргу та пені від 02.10.2015.

22.10.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва позивачем подано супровідний лист на виконання ухвали суду про порушення провадження, відповідачем надані документи супровідним листом на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження.

В судове засідання 22.10.2015 представники сторін з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконям з боку відповідача його зобов'язань а договором № 04051-01 від 04.05.2012, в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та посилається на те, що враховуючи прийняте рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 "Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства "Дельта-Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.10.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04.05.2015 між позивачем, як виконавцем та відповідачем, як замовником було укладено договір № 040512-01 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник замовляє і сплачує, а виконавець виконує роботи з технічного обслуговування комп'ютерної і офісної техніки (Обладнання), її ремонту та постачання запасних частин і витратних матеріалів на умовах договору.

Відповідно до п. 2.7. договору щомісяця, до 5 числа місяця, наступного за тим, в якому виконувалися роботи, виконавець надсилає на адресу замовника загальний акт приймання - передачі виконаних робіт по обслуговуванню та/або по ремонту обладнання.

В акті приймання - передачі виконаних робіт по обслуговуванню обладнання вказується загальна вартість виконаних робіт по обслуговуванню обладнання за звітний період, яка включає вартість робіт по обслуговуванню та вартість використаних при цьому витратних матеріалів (п. 2.8. договору).

Згідно п. 2.12 договору підписання актів приймання - передачі виконаних робіт замовник засвідчує прийняття виконаних виконавцем робіт, заявлених у цих актах.

Оплата виконаних робіт здійснюється замовником банківським переказом на поточний рахунок виконавця не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання від виконавця рахунку - фактури та податкової накладної, за умови підписання сторонами акту приймання - передачі виконаних робіт.

За умовами п. 5.3. договору за несвоєчасне проведення розрахунків з виконавцем, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення.

В пункті 7.1. договору сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати підписання договору уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками, та по 31.12.2012 включно. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну закінчення цього договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік, до того моменту, поки одна із сторін письмово не заявить про намір його розірвати.

В серпні - грудні 2014 року позивач на виконання договору виконав роботи по ремонту обладнання відповідача на загальну суму 32 075, 38 грн., які були прийняті відповідачем, про що сторонами складено Акт задачі - приймання виконаних робіт за серпень - грудень 2014 від 23.12.2014, копія вказаного акту наявна в матеріалах справи.

У строк визначений договором виконані роботи на суму 32 075, 38 грн. оплачені відповідачем не були, і доказів іншого матеріали справи не містять. При цьому, відповідач факт не оплати таких робіт з його боку не заперечує.

22.05.2015 позивач направив відповідачу претензію № С1/01-220515 від 22.05.2015 щодо оплати заборгованості в розмірі 32 075, 38 грн., яка була залишена відповідачем без задоволення.

Предметом позову у справі матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором № 04051-01 від 04.05.2012 в розмірі 32 075, 38 грн. та пені в розмірі 12 380, 22 грн. нарахованої за порушення грошового зобов'язання за період прострочення з 14.01.2015 по 02.10.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір № 04051-01 від 04.05.2012 за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Проте, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 "Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства "Дельта-Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" на підставі постанови правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта-Банк" розпочато процедуру його ліквідації, призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Кадирова Владислава Володимировича строком на 2 роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3)строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4)припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5)відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6)укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7)втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1)визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2)відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3)складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", задоволення вимог кредиторів банку, зокрема позивача, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент даного спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНАРІ" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам у справі.

Повне рішення складено 29.10.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк