РІШЕННЯ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 921/908/15-г/17

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", смт.Підволочиськ Тернопільської області

до відповідача: приватного малого підприємства "Імпульс", с.Острів Тернопільського району Тернопільської області

про стягнення 55203,97грн,

За участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

Сторони, в порядку ст.64 ГПК України, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Терра", смт.Підволочиськ Тернопільської області, звернувся 28.08.2015р. (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до приватного малого підприємства "Імпульс", с.Острів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення 55203,97грн, з яких: 29504,61грн боргу, 22164,33грн втрат від інфляції, 3535,03грн процентів за користування коштами, посилаючись неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ТР-49/2013 від 20.05.2013р. в частині оплати отриманого товару.

Позов обґрунтовується наступними документами: копією договору поставки №ТР-49/2013 від 20.05.2013р.; копіями видаткових накладних №ТР-0000113 від 21.05.2013р., №0000114 від 22.05.2013р.; копією довіреності №56 від 21.05.2013р.; податкових накладних №11/2 від 21.05.2013р., №12/2 від 22.05.2013р.; копією банківської виписки; копією претензії №24/03-15 від 24.03.2015р., копіями рахунків-фактур №ТР-0000018 від 21.05.2013р., №ТР-000019 від 22.05.2013р.; іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 03.09.2015р. порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, необхідні для розгляду спору; судове засідання, призначено на 22.09.2015р. Відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 20.10.2015р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та через неподання сторонами витребуваних судом документів.

Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні 20.10.2015р. не забезпечив, водночас в судовому засіданні 22.09.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. В поясненнях №18/09-15 від 18.09.2015р. додатково зазначив, що станом на 01.01.2013р. за ПМП "Імпульс" рахувалася заборгованість перед СГ ТОВ "Терра" в сумі 139780грн, в тому числі 135780грн по договору №ТР-71/2012 від 31.10.2012р., та 4000грн - по договору №ТР-17/2012 від 03.04.2012р., яка була погашена у 2013р. (50000грн - 17.12.2013р., 77835,20грн 18.12.2013р., 100000грн - 19.12.2013р.). Оскільки станом на 19.12.2013р. у відповідача, окрім заборгованості по договору №ТР-49/2013р. від 20.05.2013р., існувала заборгованість по вищевказаних договорах, тому частину суми, сплаченої 19.12.2013р. було зараховано в оплату попередніх поставок 188055,20грн. На виконання ухвали суду від 03.09.2015р. надіслав на адресу відповідача акт звірки взаєморозозрахунків, докази надіслання якого надано суду.

Відповідач участі уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечив, письмових пояснень, заперечень, клопотань не надав, від проведення звірки розрахунків ухилився.

Враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, процесуальні документи надсилалися судом за юридичною адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та отримані ним, що підтверджується підписами на повідомленнях про вручення поштових відправлень, тому з урахуванням приписів ч.1 ст.64 ГПК України, п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/140 від 15.03.2010р. "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами в господарському судочинстві", господарський суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відтак, справа розглядається за наявними у ній документами згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково подані позивачем документи, господарський суд встановив наступне.

20.05.2013р. між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Терра", як Постачальником, та приватним малим підприємством "Імпульс", як Покупцем, укладено договір поставки №ТР-49/2013 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязався передати у власність Покупця насіння сої (Товар) в кількості 15 тонн за ціною однієї тонни 8130грн, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити Товар (п.1.1. Договору).

Загальна вартість Товару становить 121950грн, в тому числі ПДВ 20325грн (п.1.2. Договору).

У відповідності до п.1.3. Договору, Постачальник проводить відвантаження Товару з складу в с.Качанівка, Підволочиський район, Тернопільська область.

Товар має бути наданий Покупцю в повному обсязі до 31 травня 2013р. або в більш ранні строки за погодженням сторін і поданню письмової заявки зі сторони Покупця. До подання письмової заявки Товар знаходиться на збереженні у Продавця (п.п.1.6, 1.6.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору сторони передбачили, що розрахунки за чинним Договором здійснюються в безготівковому порядку в розмірі вартості Товару.

Оплата Товару по даному Договору здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку (п.3.2. Договору).

У відповідності до п.5.3 Договору Покупець зобовязався, серед іншого, здійснити оплату Товару, в розмірах та порядку, визначених чинним договором.

Пунктом 8.1 Договору, сторони погодили, що договір вступає в силу з дати підписання кожного аркушу договору уповноваженими сторонами до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

В процесі розгляду спору судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №ТР-49/2013 від 20.05.2013р., позивачем передано, а відповідачем прийнято через представника ОСОБА_1 (довіреність №56 від 21.05.2013р.) товар на загальну суму 117559,81грн, що підтверджується видатковими накладними: №ТР-0000113 від 21.05.2013р. на суму 59064,46грн; №ТР-0000114 від 22.05.2013р. на суму 58495,35грн. Дані накладні містять посилання на договір №ТР-49/2013 від 20.05.2013р. Факт отримання товару відповідачем не заперечено, навпаки, підтверджено наявними у справі копіями видаткових накладних, які скріплені підписами та печатками юридичних осіб.

Позивачем виставлено відповідачу до оплати Рахунки-фактури: №ТР-0000018 від 21.05.2013р. та №ТР-000019 від 22.05.2013р. (п.3.2 договору).

Проте, відповідач в порушення вимог чинного законодавства України, умов договору поставки в строк, зазначений в рахунках-фактурах не здійснив оплати вартості отриманого насіння сої, сплативши 19.12.2013р. лише 100000грн, що підтверджується банківською випискою, яка свідчить про перерахування відповідачем на банківський рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ "Хрещатик" в м.Київ, коштів "за послуги по акту №129 від 26.11.2012р.", із яких позивачем зараховано в погашення заборгованості по договору 88055,20грн, решту суми зараховано в погашення заборгованості за товар, поставлений відповідачу згідно правочинів, укладених у 2012 році.

З огляду на зазначене, станом на час розгляду спору, загальна сума основного боргу відповідача становить 29504,61грн, які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Виходячи із обставин неналежного виконання відповідачем, як покупцем, договірних зобовязань по договору поставки №ТР-49/2013 від 20.05.2013р., позивачем також нараховано 3% річних та інфляційні нарахування, що становить суму позовних вимог, котрі останній просить стягнути в примусовому порядку згідно наданого розрахунку цих вимог та з посиланням на ст. 625 ЦК України та умови договору.

Оцінивши подані докази в сукупності за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. При цьому, суд враховує таке.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір від 20 травня 2013 року за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється положеннями ст.712 ЦК України, в силу яких продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Оскільки ТОВ "Терра" поставило товар, а ПМП "Імпульс" отримало товар згідно з видатковими накладними від 21 та 22 травня 2013 року, то у відповідача виник обовязок щодо його оплати не пізніше 22 та 23 травня 2013 року відповідно.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

В силу приписів ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується, що сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Терра" свої зобовязання по договору виконало належним чином, зокрема, здійснивши поставку відповідачу насіння сої згідно видаткових накладних № ТР-0000113 та № ТР-0000114 на загальну суму 117 559,81грн, однак відповідачем у строк, визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 ЦК України, оплату товару не було здійснено.

Направлена на адресу відповідача претензія №24/03-15 від 24.03.2015р. з вимогою оплатити вартість поставленого товару та наданих послуг, серед іншого і згідно договору №ТР-49/2013 від 20.05.2013р.,підприємством залишена без відповіді.

Згідно ст. ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обовязку.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати поставленого йому товару в повній мірі та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 29504,61грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, а тому згідно ст. 15 ЦК України, порушене право Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 29 504,61грн боргу.

Правовий аналіз статей 524, 533-535, 625 ЦК України свідчить, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту п.8.1 Договору поставки, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 6.1 Договору сторони встановили, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Оцінюючи правомірність заявлених вимог, суд враховує, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобовязанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Оцінивши подані позивачем розрахунки трьох відсотків річних в розмірі 3535,03грн, здійснені по кожній накладній окремо з врахуванням часткової оплати: по накладній №ТР-0000113 від 21.05.2013р. за період з 21.05.2013 по 18.12.2013р. (212 днів) що за підрахунками позивача становить 1029,18грн; по накладній №ТР-0000114 від 22.05.2013р. за період з 22.05.2013 по 18.12.2013р. (211 днів) що становить 1014,45грн та з урахуванням часткової оплати відповідачем товару 19.12.2013 р. в сумі 88055,20грн (тобто за період з 19.12.2013р. по 25.08.2015р. (615 днів) що становить 1491,40грн) та розрахунки інфляційних нарахувань в сумі 22164,33грн (за період з червня 2013 року по липень 2015 року), суд, здійснивши власний арифметичний їх розрахунок, вважає заявлені вимоги щодо нарахованих 3% річних правомірними, обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону та умовам договору в сумі 3525,37грн за період з 22.05.2013р. по 18.12.2013р. по накладній №ТР-0000113 від 21.05.2013р. та за період з 23.05.2013р. по 18.12.2013р. по накладній №ТР-0000114 від 22.05.2013р), а також 22164,33грн інфляційних втрат, а тому задовольняються судом.

В частині нарахованих відповідачем 3% річних в сумі 9,66грн позов до задоволення не підлягає, оскільки розрахунок позивача за 21.05.2013р. по накладній №ТР-0000113 та за 22.05.2013р. по накладній №ТР-0000114 здійснено невірно, адже день отримання товару не може вважатися простроченням виконання зобов'язання з оплати товару. В силу положень ст.253 ЦК України перебіг строку обраховується з наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У звязку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не спростовані належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення частково шляхом примусового стягнення з відповідача 29504,61 грн. заборгованості за поставлений товар, 3525,37 грн. 3% річних та 22164,33 грн. інфляційних нарахувань.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 524-526, 533-535, 549, 598, 599, 611, 625, 629, 632, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного малого підприємства "Імпульс", с.Острів Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 22603087, на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", смт.Підволочиськ Тернопільської області, ідентифікаційний код 30915955, 29504 (двадцять дев'ять тисяч пятсот чотири)грн 61коп. заборгованості за поставлений товар, 3525(три тисячі пятсот двадцять пять)грн 37коп. 3% річних, 22164(двадцять дві тисячі сто шістдесят чотири)грн 33коп. інфляційних нарахувань та 1826(одну тисячу вісімсот двадцять шість)грн 68коп. в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено "29" жовтня 2015 року.

Суддя Н.О. Андрусик