РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/22218/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди в порядку регресу 17 901, 01 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Митяй Л.А. (довіреність № 06-5/757 від 16.09.2015).

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 17 901, 01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/22218/15.

У судових засіданнях 16.09.2015 та 09.10.2015 розгляд справи відкладався на 09.10.2015 та 21.10.2015 відповідно.

09.10.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - водія, винного у настанні ДТП Летяка Володимира Михайловича.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - КП «Київпастранс», оскільки, Верховним Судом України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 12 лютого 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-1цс14, предметом якої був спір про відшкодування шкоди і зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 21.10.2015 не з'явився, проте, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав витребувані судом документи, надав письмові пояснення та просив суд розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 21.10.2015 з'явився та надав суду пояснення по суті спору. Крім того, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач визначає розмір матеріальної шкоди, нанесеної пошкодженому транспортному засобу в результаті ДТП, посилаючись на страхові акти № ДККА-28551 та № ДККА-28551/1, які складені на підставі рахунку від 27.06.2015 № РАСС071195, тобто, як зазначає відповідач, для визначення розміру страхового відшкодування позивач використав складені рахунки ФОП Фандист Роман Миколайович під одним номером та однією датою, але з різним переліком робіт та використаних запасних частин і як наслідок - різні суми.

Крім того, відповідач вказує, що додані до позовної заяви рахунки не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вони складені з порушенням норм чинного законодавства, а саме Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки позивач не додав до позовної заяви документів на підтвердження того, що особи, які складали страхові акти № ДККА-28551 та № ДККА-28551/1 на підставі рахунку від 27.06.2015 № РАСС071195 та розрахунок страхового відшкодування є суб'єктами оціночної діяльності.

Також відповідач зазначає, що виплата страхового відшкодування позивачем потерпілій особі здійснена з порушенням норм чинного законодавства, а саме за відсутності звіту про оцінку колісного транспортного засобу.

У судовому засіданні 21.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

22.06.2012 між позивачем та Ніколаєнком Віктором Михайловичем був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0107-12-00828 (надалі - договір), відповідно до якого застраховано майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом.

Строк дії договору встановлений з 23.06.2012 до 22.06.2013 (п. 8 договору).

За умовами договору транспортний засіб застраховано, в тому числі, на випадок дорожньо-транспортної пригоди (п. 11.1 договору).

19.06.2013 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер АА1919ВТ, що належить Ніколаєнку Віктору Михайловичу, під керуванням Ніколаєнка Віктора Михайловича та транспортного засобу тролейбус Богдан, державний реєстраційний номер 1369, що належить КП «Київпастранс», під керуванням Летяка Володимира Михайловича.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.07.2013 у справі № 752/11509/13-п Летяка Володимира Михайловича визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

У відповідності до рахунку-фактури ФОП Фандиста Романа Миколайовича від 27.06.2013 № РАСС071195 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 18 656, 01 грн.

На підставі страхових актів від 12.07.2013 № ДККА-28551 та від 25.07.2015 № ДККА-28551/1на рахунок ФОП Фандист Роман Миколайович перераховано 17 906, 01 грн (за вирахуванням франшизи по договору), що підтверджується платіжними дорученнями від 17.07.2013 № 12372 та від 25.07.2013 № 12786, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником в повному обсязі.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 17 906, 01 грн до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Наявність вини Летяка Володимира Михайловича у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого транспортного засобу, підтверджена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Законом України «Про страхування» передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов'язковому страхуванню (ст. 7 Закону)

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (абзац 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди».

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що станом на дату вчинення ДТП Летяк В.М. перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Щодо відзиву відповідача, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22, від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) наголошує, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

З огляду на викладене, доводи відповідача, викладені у відзиві, судом відхиляються та до уваги не приймаються.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 17 901, 01 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ) суму страхового відшкодування в розмірі 17 901 (сімнадцять тисяч дев'ятсот одну) грн 01 коп.; судовий збір в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 27.10.2015.

Суддя Я.А. Карабань