ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2015 Справа № 905/689/15 Господарський суд Донецької області, у складі судді Огороднік Д.М.,розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ-Інжинірінг»
доПублічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»
стягнення 397389,31 грн.
Представники сторін: від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю; від відповідача: не зявився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ-Інжинірінг» до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення 397389,31грн.

Судом відмічається, що в позовній заяві міститься описка щодо організаційно-правової форми відповідача, а саме зазначено приватне акціонерне товариство, тоді як вірно є публічне акціонерне товариство. Вказана описка не призвела до притягнення в якості відповідача іншої особи, оскільки назва та адреса відповідача є вірною. Ухвали суду надсилались ПАТ «Азовзагальмаш» (м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору №ПСН-04960 від 05.05.2013 в частині оплати вартості отриманого товару.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки № ПСН-04960 від 05.05.2013, специфікації, додаткових угод, видаткову накладну, довіреність.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через електронну пошту, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, але вказане клопотання не було зареєстровано службою діловодства суду, оскільки відповідач не здійснив відповідну реєстрацію.

За таких обставин, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, спір розглядається за наявними в справі документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

05.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТ-Інжинірінг», як постачальником (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш», як покупцем (відповідач) підписаний договір поставки №ПСН-04960, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості та по ціні згідно специфікації №1, яка є невідємною частиною договору.

Згідно з п. 6.1 договору оплата товару здійснюється 100% протягом 45 календарних днів з моменту відвантаження товару постачальником та отримання його покупцем з наданням повного пакету документів.

Пунктом 4.2 договору постачальник разом з товаром передає наступні документи: товаросупровідну накладну; сертифікат якості, виданий підприємством виробником, рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну.

Договір діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

Між сторонами підписана специфікація №1 до договору на загальну суму 1170382,99 грн.

В подальшому між сторонами підписані додаткові угоди до договору №1 , №2, 3№3, №5, якими внесені зміни до загальної суми договору, яка згідно додаткової угоди №5 становить 5245359,11 грн.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 657464,89 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №535 від 10.12.2013, довіреністю на отримання товаро-матеріальних цінностей №5699 від 10.12.2013.

Відповідач не надав жодних заперечень щодо не отримання товару або не отримання будь-якого супроводжуючого документу від позивача.

Згідно пояснень позивача, документи передбачені п. 4.2 передавались разом з товаром. Окрім того, позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про заборгованість по договору та вимогу про погашення заборгованості у розмірі 978214,67 грн., у тому числі по накладній №535, додатками до якого були рахунки-фактури, сертифікати якості та податкові накладні. Вказане повідомлення отримано відповідачем 30.04.2015, докази чого наявні в матеріалах справи. Позивачем залучено до матеріалів справи Відповідач вказані твердження позивача не спростував.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується передача позивачем та отримання відповідачем товару.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару за вищезазначеною видатковою накладною оплатив частково, заборгованість становить 397389,31 грн. Відповідач розмір заборгованості не спростував, доказів оплати не надав. Згідно пояснень представника позивача, поставки по договору були неодноразові, заборгованість по накладній №535 становить 397389,31 грн.. Інших доказів матеріали справи не містять.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, вартість якого відповідачем повинна бути оплачена протягом 45 календарних днів з дня отримання товару.

Проте відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на момент звернення позивача до суду, заборгованість відповідача становить 397389,31грн.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 397389,31грн., а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 397389,31грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, код 13504334 з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТ- Інжинірінг» (49045, м.Дніпропетровськ, вул. Верхняя 2-А, код 38433250) суму основного боргу у розмірі 397389 (триста девяносто сім тисяч триста вісімдесят девять) грн. 31коп., судовий збір у розмірі 7947 (сім тисяч девятсот сорок сім) грн. 79 коп.

3. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 17.08.2015.