ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.10.15р. Справа № 904/809/15

За заявою: Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (м. Дніпропетровськ)

про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 по справі № 904/809/15 за нововиявленими обставинами

У справі:

За позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (м. Дніпропетровськ)

до відповідача-1: Приватного підприємства "Укрексімпром" (м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області)

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" (м. Дніпропетровськ)

про визнання недійсним договору цесії № 180414ц від 18.04.2014

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача (заявника): Бобиль В.В. - представник (довіреність від 12.10.2015)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного підприємства "Укрексімпром" (далі відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" (далі відповідач-2), в якому просить суд визнати недійсним укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 договір цесії № 180414ц про відступлення права вимоги боргу (заміну кредитора у зобов'язанні) від 18.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поставки № 13064т від 30.08.2013, право вимоги за яким є предметом спірного договору цесії, відповідна уступка була здійснена без погодження з позивачем. Крім того, на думку позивача, зміна кредитора у договорі поставки № 13064т від 30.08.2013, як зміна умов цього договору, мала відбуватися за згодою сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди, чого не було зроблено.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 (суддя Ліпинський О.В.) у задоволенні позову відмовлено та судові витрати у справі покладено на позивача.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 904/809/15 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 залишено без змін.

28.09.2015 від Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" надійшла заява про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить суд:

- поновити пропущений строк на подачу заяви про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами;

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заява мотивована тим, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2015, що набрав законної сили, було встановлено фальшивість документів, зокрема, договору поставки № 13064т від 30.08.2013 та видаткових накладних від 09.09.2013 № 91, від 13.09.2013 № 131, від 16.09.2013 № 161, від 18.09.2013 № 181, а дії директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" Лейбиченка А.Л. були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, та виражаються у службовому підробленні (видачі службовою особою завідомо неправдивих документів). Також у заяві позивач (заявник) зазначає, що договір цесії зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" (Лейбиченко А.Л.) підписано не уповноваженою особою, оскільки згідно з витягом з єдиного державного реєстру Міністерства юстиції України з 29.11.2013 директором є Епурєан Євгеній.

Відповідно до протоколу автоматизованого перерозподілу судової справи між суддями від 28.09.2015 вказану заяву передано на розгляд судді Фещенко Ю.В.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 поновлено строк на подачу заяви про перегляд рішення від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами, заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами прийнято до розгляду та її розгляд призначено в засіданні на 21.10.2015.

У судове засідання 21.10.2015 з'явилися представники позивача (заявника) та відповідача-1, представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Представник позивача (заявника) вимоги ухвали суду від 01.10.2015 виконав у повному обсязі. У судовому засіданні ним був викладений зміст заяви про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами, у зв'язку з викладеними обставинами представник позивача (заявника) просив його заяву задовольнити та прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача-1 у судове засідання 21.10.2015 з'явився, але вимоги ухвали суду від 01.10.2015 не виконав, при цьому, заявив клопотання про відкладення розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, у зв'язку з тим, що вказану заяву не отримував, що унеможливлює висловлення власної правової позиції та підготовки відповідних заперечень.

Ухвалою суду від 21.10.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених частиною 3 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, розгляд заяви було відкладено на 28.10.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі, а також з метою надання часу відповідачу-1 для ознайомлення з вимогами заявника та підготовки своїх заперечень та пояснень.

У судове засідання 28.10.2015 з'явився представник позивача (заявника), представники відповідачів-1,2 у судове засідання не з'явилися, причин нез'явлення суду не повідомили, витребуваних судом документів відповідач-2 не надав, з приводу чого суд зазначає наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідач-1 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, оскільки був присутній у судовому засіданні 21.10.2015, що підтверджується протоколом судового засідання від 21.10.2015.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача-2 судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.09.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача-2 є: 49051, м. Дніпропетровськ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 16, на вказану адресу і направлялась кореспонденція господарського суду для відповідача-2.

При цьому, конверт з ухвалою суду від 01.10.2015 було повернуто 27.10.2015 за зворотною адресою з довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 від 23.10.2015 "Причина повернення: за закінченням терміну зберігання".

Так, слід зазначити, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 01.10.2015 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Поштове відправлення на адресу відповідача-2, в якому містилася ухвала суду від 21.10.2015, не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також і поштове повідомлення про його отримання відповідачем-2.

Так, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача-2 про час та місце розгляду справи, а саме: юридична адреса, на яку надсилалась кореспонденція суду, підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.09.2015; судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача-2, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, яке містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, а також виготовлялась копія реєстру № 227 на відправку замовленої пошти по Дніпропетровську з повідомленням від 23.10.2015, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, судом було враховано, що відповідно до вимог частини 3 статті 114 Господарського процесуального кодексу України заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами розглядається господарським судом у місячний строк з дня її надходження, а отже суд позбавлений можливості ще раз відкласти розгляд вказаної заяви.

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача-2 за його юридичною адресою, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем-2 відбулося саме з його вини. Відповідач-2, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за своєю юридичною адресою.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі-1,2 про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, оскільки ухвали суду від 01.10.2015 та від 21.10.2015 були надіслані на адресу відповідача-2, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та неотримана відповідачем-2 внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю юридичною адресою, а відповідач-1 був повідомлений про день, час та місце даного судового засідання у минулому судовому засіданні, що відбулося 21.10.2015.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі-1,2 не скористалися своїм правом на участь їх представників у судовому засіданні.

Від відповідача-1 надійшов відзив на заяву (вх.суду 69788/15 від 26.10.2015), в якому він проти задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заперечує, посилаючись на те, що договір поставки № 13064т від 30.08.2013 було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства та позивачем заборгованість за вказаним договором визнавалась. Крім того, відповідач наголошує на тому, що податковими органами не було зафіксовано порушень відповідачем-1 податкового законодавства в частині спірних правовідносин, а встановлені у кримінальній справі обставини є такими, що не відповідають дійсності.

У судовому засіданні 28.10.2015 позивачем (заявником) було викладено зміст додаткових пояснень (вх.суду 69728/15 від 26.10.2015) та заперечень на відзив (вх.суду 70725/15 від 28.10.2015). З урахуванням викладених у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та цих поясненнях обставин він просив суд задовольнити вказану заяву та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивач,

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк" 30.08.2013 було укладено договір поставки № 13064т (далі - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність замовника товар, відповідно до специфікації, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити поставлену продукцію на умовах договору.

Згідно з пунктом 6.3. договору, та специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною договору, загальна сума поставки склала - 9 885 786 грн. 85 коп., з урахуванням ПДВ.

В подальшому, 18.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк" (далі - цедент, первісний кредитор, постачальник, відповідач-1) та Приватним підприємством "Укрексімпром" (далі - цесіонарій, новий кредитор, відповідач-1) було укладено договір цесії № 180414ц про відступлення права вимоги боргу (заміни кредитора у зобов'язанні) (далі - договір цесії), за змістом якого, відповідач-1 відступив, а відповідач-2 придбав право вимоги виконання зобов'язання позивача перед відповідачем-1 по оплаті товару за договором № 13064т від 30.08.2013 в сумі 3 323 893 грн. 50 коп.

Пунктом 1.2 договору цесії, сторони передбачили, що загальна грошова оцінка права вимоги, що є предметом відступлення по даному договору, становить 3 323 893 грн. 50 коп.

Сторони домовилися, що цедент відступає право вимоги за 3 323 893 грн. 50 коп. (пункт 1.3. договору).

Відповідно до умов пункту 1.4. договору цесії всі зобов'язання цедента, який виступає стороною за вказаними відносинами, повністю зберігаються за цедентом і за їх невиконання цесіонарій не відповідає.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 (суддя Ліпинський О.В.) у задоволенні позову відмовлено та судові витрати у справі покладено на позивача.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 904/809/15 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 залишено без змін.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 встановлено наступне.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним зазначеного вище договору цесії, позивач зазначає, що вказаний правочин укладено без його згоди, як боржника за відступленим правом вимоги, необхідність отримання якої, на його думку, передбачена пунктом 14.1. договору поставки. Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що зміна кредитора у договорі поставки № 13064т від 30.08.2013, як зміна умов цього договору, мала відбуватися за згодою сторін цього договору, шляхом підписання відповідної додаткової угоди, чого не було зроблено.

Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що положення договору поставки № 13064т від 30.08.2013 не містять жодних умов щодо заборони здійснення відступлення права вимоги за вказаним правочином, або здійснення її за згодою боржника, а посилання позивача як на умову договору, що передбачає погодження відступлення права вимоги з боржником, на пункт 14.1. договору, згідно якого сторони погодили, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, суд визнав безпідставними, оскільки зі змісту спірного договору цесії не вбачається, що його укладання опосередковує розголошення відповідачем-2 конфіденційної інформації щодо позивача на користь відповідача-1. Суд встановив, що спірний договір лише визначає обсяг прав вимоги, які набуваються відповідачем-1.

При цьому, необхідність визначання такого обсягу (відповідних сум) при вчиненні договору відступлення права вимоги безпосередньо випливає зі змісту статті 514 Цивільного кодексу України та спрямована на забезпечення у подальшому можливості належного у розумінні статті 525 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України виконання позивачем зобов'язань перед новим кредитором.

Крім того, у прийнятому по справі № 904/809/15 рішенні суд відзначив, що діюче законодавство взагалі не пов'язує можливість визнання недійсним договору відступлення права вимоги з обставинами розголошення або нерозголошення конфіденційної інформації за зобов'язаннями, у яких здійснюється заміна кредитора.

Отже, доводи позивача стосовно того, що зміна кредитора у договорі поставки № 13064т від 30.08.2013 є зміною умов цього договору, і, відповідно, мала відбуватися за згодою сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди (пункт 13.1. договору), суд визнав безпідставними, оскільки зміна кредитора у зобов'язанні не має наслідком зміну умов самого зобов'язання, що відповідно виключає необхідність внесення будь-яких змін до такого зобов'язання.

Так, з урахуванням вказаних обставин рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 у справі № 904/809/15 було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору цесії № 180414ц про відступлення права вимоги боргу (заміну кредитора у зобов'язанні) від 18.04.2014.

При цьому, у мотивувальній частині рішення від 10.03.2015 зазначено, що суд не вбачає підстав вважати, що спірний договір цесії укладено з порушенням вимог законодавства, недодержання яких, дає підстави для визнання його недійсним в судовому порядку, в зв'язку з чим, заявлений позов підлягає відхиленню в повному обсязі.

В подальшому, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2015, що набрав законної сили, було встановлено фальшивість документів, зокрема, договору поставки № 13064т від 30.08.2013 та видаткових накладних від 09.09.2013 № 91, від 13.09.2013 № 131, від 16.09.2013 № 161, від 18.09.2013 № 181, а дії директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" Лейбиченка А.Л. були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, що виражається у службовому підробленні (видачі службовою особою завідомо неправдивих документів). Належним чином засвідчена копія вказаного вироку з відміткою про набрання ним законної сили міститься в матеріалах справи (а.с.193-194).

Так, відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на вказані положення заперечення відповідача-1 щодо надання оцінки встановленим вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2015 обставинам та ставлення їх під сумнів не можуть прийматись до уваги судом. Не приймаються до уваги і заперечення відповідача-1 стосовно порушень, які, на думку відповідача, були допущені слідчим органом в процесі розслідування вказаної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд також виходив із наступного.

У відповідності до норм статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до статті 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, законодавець передбачив право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Вказана правова позиція зазначена також в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 по справі № 911/2445/14.

Згідно зі статтею 112 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Також у заяві позивач (заявник) зазначає, що договір цесії зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" (Лейбиченко А.Л.) підписано не уповноваженою особою, оскільки згідно з витягом з єдиного державного реєстру Міністерства юстиції України з 29.11.2013 директором є Епурєан Євгеній.

З приводу вказаних обставин суд зазначає, що підписання договору не уповноваженою особою не може бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами та прийняття у справі нового рішення, оскільки дана обставина існувала під час розгляду справи, була відома сторонам, та не є нововиявленою в розумінні норм статті 112 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" №17 від 26.12.2011, з метою забезпечення однакового і правильного застосування норм Господарського процесуального кодексу України про перегляд рішень, ухвал, постанов (далі - судове рішення) за нововиявленими обставинами роз'яснено наступне.

Статтею 112 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Зокрема, у пункті 2 частини 1 статті 112 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставою для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

З системного аналізу викладеного вбачається, що позивач (заявник) правомірно звернувся із заявою про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 за нововиявленими обставинами, а встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2015 обставини є нововиявленими в розумінні норм статті 112 Господарського процесуального кодексу України та відповідають всім трьом ознакам, що були вказані вище, оскільки:

- існували на час розгляду справи;

- не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи;

- істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте), про що свідчить наступне.

У випадку якщо б при прийнятті рішення від 10.03.2015 по справі № 904/809/15 суду били відомі обставини, встановлені вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10.03.2015, господарський суд не дійшов би висновку, що спірний договір цесії укладено з додержавнням вимог законодавства, недодержання яких, дає підстави для визнання його недійсним в судовому порядку, у зв'язку з чим і було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 по справі № 904/809/15 за нововиявленими обставинами, скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача-2, а з матеріалів справи не вбачається вини відповідача-1 у виникненні спору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача-2 у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 34, 44, 49, 75, 84, 85, 112 - 114 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 по справі № 904/809/15 за нововиявленими обставинами задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 по справі № 904/809/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір цесії № 180414ц про відступлення права вимоги боргу (заміну кредитора у зобов'язанні) від 18.04.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк" (49051, м. Дніпропетровськ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 16; ідентифікаційний код 31302396) та Приватним підприємством "Укрексімпром" (51911, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, провулок Черняховського, будинок 11, квартира 14; ідентифікаційний код 37103187).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк" (49051, м.Дніпропетровськ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 16; ідентифікаційний код 31302396) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпропетровськ, вулиця Краснозаводська, будинок 7; ідентифікаційний код 00659101) 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко