ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. Справа № 922/4011/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Кузьминецьке", с. Кузьминці (вх. №4676 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07.09.15 року у справі №922/4011/15

за позовом ТОВ "Максіма-Рост", м. Харків

до 1. ФО-П ОСОБА_2, смт. Ков'яги

2. ТОВ "Кузьминецьке", с. Кузьминці, Вінницька обл.

про стягнення 72 366,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач, ТОВ "Максіма-Рост", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 (1-й відповідач) та ТОВ "Кузьминецьке" (другий відповідач) про солідарне стягнення індексу інфляції в сумі 70059,60 грн., 3% річних в сумі 2307,14 грн., а також просив суд солідарно покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 1872,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року по справі №922/4011/15 (суддя Суярко Т.Д.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Кузьминецьке" на користь ТОВ "Максіма-Рост" інфляційні втрати в сумі 69980,56 грн., 3% річних в сумі 2305,97 грн., судовий збір в сумі 1824,97 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

ТОВ "Кузьминецьке", 2-й відповідач, не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій крім іншого, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року по справі №922/4011/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі 2-й відповідач зазначає, що боржником (ТОВ "Кузьминецьке") виконано рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року в порядку, передбаченому чинним законодавством з дотриманням вимог ГПК України та ЗУ "Про виконавче провадження".

Таким чином, на думку скаржника, з прийняттям рішення господарського суду Харківської області від07.09.15 року відносини між сторонами перейшли в іншу площину і регулюються не нормами про виконання договірних зобов'язань, а нормами про порядок виконання рішення суду, тож підстав для застосування штрафних санкцій та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення судунемає.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомили.

Враховуючи факт належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду апеляційної скарги та те, що норми ст. 38 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 554 ЦК України, уразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2013 року між ТОВ "Максіма-Рост" (позивач) та ТОВ "Кузьминецьке" (відповідач) було укладено договір поставки засобів захисту рослин №12/04, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар (засоби захисту рослин).

12 квітня 2013 року між позивачем та 2-м відповідачем, ФО-П ОСОБА_2, було укладено договір поруки №П-11/03, відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання боржником (ТОВ "Кузьминецьке") зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин №12/04 від 12 квітня 2013 року (а саме пені), збитків, витрат кредитора на оплату судових витрат, послуг адвокатів в розмірі, встановленому відповідним рішенням суду.

ТОВ "Кузьминецьке" (другий відповідач) свої грошові зобов'язання за договором поставки засобів захисту рослин №12/04 від 12.04.2013 р. щодо оплати вартості отриманого товару на суму 159490,02 грн. не виконало.

В листопаді 2014 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 202073,11 грн., яка складається з заборгованості за договором поставки в сумі 159490,02 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 10674,90 грн. (за період з 30.10.2013 р. по 15.04.2014 р.), втрат від інфляції в сумі 27110,38 грн. (за період з 01.11.2013 р. по 30.10.2014 р.), 3% за користування коштами в сумі 4797,81 грн. (за період з 30.10.2013 р. по 01.11.2014 р.), а також просив суд покласти на відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору в сумі 4041,50 грн.

22 грудня 2014 року рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/5087/14 солідарно з ТОВ "Кузьминецьке" та ФО-П ОСОБА_2 (відповідачі) на користь ТОВ "Максіма-Рост" (позивач) стягнуто заборгованість за договором поставки в сумі 159490,02 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 10674,90 грн., втрати від інфляції в сумі 27110,38 грн., проценти за користування коштами в сумі 4797,81 грн., а також судовий збір в сумі 4041,50 грн.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, зазначеним рішенням господарського суду встановлений обов'язок боржника (другого відповідача) та поручителя (першого відповідача) солідарно відповідати за виконання грошових зобов'язань по договору поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що на рахунок позивача кошти в рахунок сплати боргу за наказом господарського суду Харківської областівід 22.12.2014 р. у справі №922/5087/14 зараховані 27.04.2015 р., тобто заборгованість перерахована несвоєчасно.

У зв'язку з виконанням ТОВ "Кузьминецьке" рішення господарського суду Харківської області від 22 грудня 2014 року у справі №922/5087/14 лише 27.04.2015 р., позивач у даній справі на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував за період з 02.11.2014 р. по 26.04.2015 р. 3% річних в сумі 2307,14 грн. та інфляційні втрати за період з 31.10.2014 р. по 26.04.2015 р в сумі 70059,60 грн.

Посилання другого відповідача на те, що після прийняття рішення господарського суду Харківської області від22 грудня 2014 року у справі №922/5087/14 відносини між сторонами повинні регулюватися не нормами про виконання договірних зобов'язань, а нормами про порядок виконання рішення суду - необгрунтоване, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Колегія суддів вважає, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом ст. ст. 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 01.11.2012 р. по справі №5011-32/5219-2012.

У постанові Верховного Суду України від 20.01.2011р. справі № 0/25 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такої правової позиції дійшов Пленум Вищого господарського суду України у своїй Постанові № 14 від 17.12.2013р., прийнятої за результатами узагальнення судової практики.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що оскільки заборгованість на виконання наказу господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у справі №922/5087/14. перерахована другим відповідачем на рахунок позивача 27.04.2015 р. то саме з цієї дати грошове зобов'язання другого відповідача за договором поставки засобів захисту рослин №12/04 від 12.04.2013 р є виконаним, та в силу приписів ст. 599 Цивільного кодексу України, припинилось.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що зобов'язання за договором поставки виконані відповідачами лише після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду по справі №922/5487/14 (майже через п'ять місяців після звернення позивача до суду з позовом про стягнення основного боргу за договором поставки та через чотири місяці після прийняття рішення у справі №922/5487/14).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, зобов'язання ТОВ "Кузьминецьке" з оплати заборгованості, встановленої рішенням господарського суду Харківської області від 22 грудня 2014 року у справі №922/5087/14 припинилося внаслідок його виконання - 27.04.2015 р. (виписка по рахунку від 27.04.2015 р., а.с. 22).

Отже суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, прийшов до обгрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме: інфляційні втрати за період з 31.10.2014 р. по 26.04.2015 р. на суму заборгованості в розмірі 159490,02 грн. підлягають стягненню в сумі 69980,56 грн.; 3% річних за період з 02.11.2014 р. по 26.04.2015 р. на суму заборгованості в розмірі 159490,02 грн. підлягають стягненню в сумі 2305,97 грн.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив в рішенні, що зобов'язання ТОВ "Кузьминецьке" за договором поставки засобів захисту рослин №12/04 від 12.04.2013 р. припинилося його виконанням 27.04.2015 р., а договором поруки зобов'язання ТОВ "Кузьминецьке" по сплаті на користь позивача коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України не забезпечено, тож порука ФО-П ОСОБА_2 відповідно до договору поруки №П-12/04 від 12.04.2013 р. є припиненою станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості задоволення позовних вимог до ФОП ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року по справі №922/4011/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 35, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2015 року по справі №922/4011/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.11.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.