РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015Справа №910/21168/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайленд Легенд»

Про стягнення 33 169 296,62 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Рудзевич Ю.О. представник за довіреністю № б/н від 22.06.15.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайленд Легенд» (далі - відповідач) про стягнення 33 169 296,62 грн., а саме: 30 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 2 461 232,88 грн. заборгованості за процентами, 590 753,42 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 117 310,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Пред'явлені позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 130/КЛ-1114 про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії від 21.11.14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.15. порушено провадження у справі № 910/21168/15 та призначено її до розгляду на 15.09.15.

За результатами судового засідання 15.09.15., в зв'язку з неявкою відповідача та неподання ним витребуваних ухвалою суду документів, розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 13.10.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 22.10.15.

В судовому засіданні 22.10.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 22.10.15. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/21168/15.

В судовому засіданні 22.10.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.14. між позивачем (далі - банк) та відповідачем (далі - позичальник) був укладений Кредитний договір (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) №130/КЛ-1114 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач на умовах, передбачених цим Договором, відкриває відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію (надалі - кредитна лінія), в межах якої надає відповідачу в користування грошові кошти (надалі - Кредит) на наступних умовах: 1.1.1. Загальний ліміт кредитування за кредитною лінією - 25 000 000,00 грн. 1.1.2. Кредитна лінія відкривається з 21.11.14. по 20.11.15. включно. 1.1.4. Процентна ставка за користування Кредитом 26,5% річних. Сума грошових коштів, розрахована із застосуванням процентної ставки, яка вказана в цьому підпункті є процентами (надалі - проценти). 1.1.6. Погашення частин/траншів кредиту здійснюється відповідачем в строки, що визначені графіком зменшення загального ліміту кредитування, який є невід'ємним додатком до цього Договору. При цьому, остаточна дата повернення (повного погашення) кредиту є 20.11.15. (надалі - остаточна дата погашення).

Позивач видає кредит відповідачу в межах загального ліміту кредитування за кредитною лінією шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача згідно з заявою позичальника, отриманою банком у строк, не менше як за один банківський день до дати видачі Кредиту, та за умови виконання відповідачем своїх зобов'язань, визначених даним Договором. При цьому днем, коли банк має надати кредит є дата, вказана відповідачем у заяві, а днем надання кредиту вважається дат списання грошових коштів з рахунку обліку заборгованості, визначеному у п. 3.1.1. (п. 3.2. Кредитного договору).

Проценти за користування відповідачем кредитом нараховується позивачем у валюті кредиту з дня надання кредиту до дня його фактичного погашення на суму фактичного щоденного залишку заборгованості відповідача за Кредитом. (п. 4.1. Кредитного договору).

У відповідності до п. 4.2. Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день остаточного повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день, в який кредит/транш повністю погашається.

Згідно з п. 4.4. Кредитного договору, при розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у календарному місяці.

Положеннями пункту 4.5. Кредитного договору визначено, що відповідач сплачує нараховані проценти у валюті кредиту, щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за календарним місяцем користування кредитом, та в день фактичного остаточного повернення кредиту на рахунок, відкритий банком для обліку процентів нарахованих доходів.

Додатком №2 до Кредитного договору сторони погодили Графік погашення кредиту та/або графік зменшення загального ліміту кредитування.

Додатковим договором №03 від 03.12.14. до Кредитного договору сторони виклали п. 1.1.1. в наступній редакції: "Загальний ліміт кредитування за кредитною лінію - 30 000 000,00 грн.". Викладено в новій редакції Графік погашення кредиту та/або графік зменшення загального ліміту кредитування.

Додатковим договором № 04 від 09.12.14. до Кредитного договору сторони встановили строк сплати процентів за листопад 2014 року в строк до 17.12.14. включно.

Додатковим договором № 06 від 31.01.15. до Кредитного договору сторони встановили строк сплати процентів за січень 2015 року в строк до 28.02.15. включно.

На виконання умов Кредитного договору позивачем було видано відповідачу кредитні кошти на суму 30 000 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями виписок по особовим рахункам за період з 21.11.14. по 14.09.15.

Пред'явлені позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 130/КЛ-1114 про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії від 21.11.14.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, обґрунтування своєї правової позиції в справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладений договір, який за своєю правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами Кредитного договору та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III ЦК України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На момент звернення позивача з даним позовом до суду його вимоги полягають у поверненні відповідачем заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та пені.

Пунктом 3.7. Кредитного договору встановлено, що згідно статей 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, відповідач на письмову вимогу банку про погашення кредитної заборгованості (надалі - письмова вимога) зобов'язаний повернути банку кредит, нараховані та сплачені проценти, комісії, інші доходи банку, пені, штрафи, суму збитків, інші платежі, що підлягають сплаті раніше остаточної дати погашення, визначеної п 1.1.6. цього Договору, в разі настання однієї або декількох відразу наступних обставин, зокрема: 3.7.1. порушення та/або неналежне виконання відповідачем зобов'язань, встановлених цим Договором, по сплаті процентів. 3.7.2. порушення та/або неналежне виконання відповідачем зобов'язань, встановлених цим Договором, по сплаті суми/частини суми Кредиту.

В матеріалах справи наявна вимога позивача про погашення відповідачем заборгованості № 15/05-443 від 15.05.15., яку останнім було залишено без відповіді.

Оскільки відповідач отримав відповідні кредитні кошти, однак у встановлений строк їх не повернув, порушив зобов'язання зі сплати процентів, та відповіді на направлену банком вимогу не надав, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

За наявними матеріалами справи судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 2 461 232,88 грн. заборгованості за процентами, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Пунктом 9.4. Кредитного договору сторонами передбачено, що за порушення, встановлених цим Договором строків сплати процентів за користування кредитом/траншем та/або сплати комісійних доходів, строків погашення кредиту/траншу, передбачених цим Договором, яке допустив відповідач після настання остаточної дати погашення, банк має право нараховувати та стягувати, а відповідач зобов'язаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 5-ти банківських днів з дня/дати відправлення письмової вимоги банку, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Положеннями Господарського кодексу України унормовано поняття штрафних санкцій. Так, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача щодо невиконання взятих на себе зобов'язань за Договором є порушенням вимог Договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 590 753,42 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 117 310,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів відповідно визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає задоволенню повністю.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на день звернення позивача з даним позовом до суду в серпні 2015 року) визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (п. 22 ч. 1 ст. 5). Фактично з даним позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт", від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт".

Враховуючи наведені норми, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход Державного бюджету України в розмірі 73 080,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайленд Легенд» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал/Івана Франка, б. 11/1; ідентифікаційний код 39336951) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 45; ідентифікаційний код 36335426) 30 000 000 (тридцять мільйонів) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 2 461 232 (два мільйони чотириста шістдесят одну тисячу двісті тридцять дві) грн. 88 коп. заборгованості за процентами, 590 753 (п'ятсот дев'яносто тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 42 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 117 310 (сто сімнадцять тисяч триста десять) грн. 32 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайленд Легенд» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал/Івана Франка, б. 11/1; ідентифікаційний код 39336951) в доход Державного бюджету України (ідентифікаційний код 37993783, р/р 3001, одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.15.

Суддя Т.М. Ващенко