ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа № 921/157/15-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача (скаржник) - ОСОБА_2 ( представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу приватного малого підприємства "Імпульс" від 27.04.2015 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 09.04.2015р. (головуючий суддя Хома С.О.)

у справі № 921/157/15-г/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна", м .Київ,

до відповідача: приватного малого підприємства "Імпульс", Тернопільська обл.,

про стягнення боргу в сумі 673 801,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.04.2015 року у справі № 921/157/15-г/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного малого підприємства "Імпульс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна":

- 624661 грн 28 коп основної заборгованості;

- 46546 грн 54 коп пені;

- 6000,0 грн витрат на правову допомогу;

- 13 424 грн. 15 коп судового збору в повернення сплачених судових витрат.

У частині позовних вимог про стягнення 2593 грн. 83 коп. пені в позові відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна" зайво сплачений судовий збір в сумі 28 грн. 94 коп.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивоване тим, що відповідач, отримавши товар за договором поставки, не оплатив його повністю, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, на яку позивачем було нараховано пеню.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог мотивоване неправильним нарахуванням позивачем суми пені, внаслідок чого судом першої інстанції було здійснено перерахунок сум пені.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції мав повернути позовну заяву позивачу у зв'язку з невказанням повного найменування сторони, зокрема найменування позивача; позивач, подавши заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача пеню, не подав одночасно заяву про зміну предмета позову, а відтак, суд першої інстанції вийшов за межі позову, задоволивши вимоги про стягнення пені; сторонами на момент підписання договору не погоджено кількості товару та ціни договору, а відтак, такий договір є неукладеним.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікерсон-Цваан Україна" (надалі - "Постачальник"), з однієї сторони та Приватним малим підприємством "Імпульс", (надалі "Покупець"), з іншої сторони, було укладено договір поставки №ТР 20/02-1 (далі - договір), згідно п.п.1.1, 1.2 р.1 якого, відповідно "Постачальник" зобов'язується поставити та передати у власність "Покупцеві" насіння сільськогосподарських культур у кількості і в строки згідно з умовами Договору та додатків до нього, які з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін становитимуть невід'ємну частину Договору, а "Покупець" зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити товар згідно з умовами договору; предметом поставки є товар, найменування, кількість, асортимент та ціна якого вказуються у специфікації, що міститься у Додатку 1 до Договору (надалі - "Специфікація").

Згідно ст.1 "Загальні положення" Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна" (нова редакція), затвердженого Протоколом №3 від 06.08.2014р. Загальних Зборів Учасників, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікерсон-Цваан Україна" перейменоване на "Хазера Україна", яке є повним правонаступником усіх прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікерсон-Цваан Україна".

Згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна" (нова редакція) скороченим найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна" є ТОВ «Хазера Україна».

У відповідності до п. 2.1 р. 2 договору ціна Товару визначається в Специфікації, що міститься в Додатку № 1 до договору та є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 2.2 р. 2 договору загальна ціна договору являє собою суму вартості всього Товару, що поставляється за даним договором згідно додатку (ів), що є його невід'ємною частиною.

Як визначається в п. 3.1 р. 3 договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатку (-ах) до даного договору.

У відповідності до п. 3.2 р. 3 договору "Покупець" здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок "Постачальника" в строки, що зазначаються в додатках до договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний банківський рахунок "Постачальника".

У п. 4.2 р. 4 договору зазначається, що "Покупець" зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі здійснити оплату та прийняти товар.

Згідно п.6.1 р.6 договору поставка товару здійснюється на умовах FCA згідно з Міжнародними правилами щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2000 р.), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером договору. Послуги перевізника (служби кур'єрської доставки) оплачує "Покупець".

Як визначається в п. 6.2 р. 6 договору датою поставки є дата передачі товару перевізнику (службі кур'єрської доставки).

Згідно п. 7.3 р. 7 договору факт передачі і приймання товару оформлюється видатковою накладною.

У відповідності до п. 12.1 р. 12 договору поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє протягом одного року.

Крім того, сторонами до договору поставки № №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року було укладено :

- Додаток №1 від 24.03.2014 р. до договору поставки № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року - "Специфікація", згідно якого , зокрема:

- п. 1 найменування товару, що поставляється: Нанда F1 VD морква (100 000), одиниця виміру товару:уп.; кількість - 812; ціна за одиницю товару без ПДВ - 874 грн. 53 коп., ПДВ за одиницю товару, грн.- 174 грн. 91 коп., загальна вартість товару з ПДВ - 852145 грн. 28 коп.

- п. 2 Загальна вартість товару за цим додатком становить: 852 145 грн. 28 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 142 024 грн. 21 коп., що еквівалентно 56 809,69 євро (з ПДВ) по курсу, вказаному в діючому прайс-листі станом на 24.03.2014 р., який становить 15 грн. за 1 євро;

- п.3 Оплата за товар здійснюється на підставі виставлених рахунків та перераховується на банківський рахунок "Постачальника" , що зазначений в договорі, наступними черговими платежами в строки:

- 150000 грн. (у т.ч. ПДВ 20% - 25000 грн.) до 10 квітня 2014 року;

- 209957 грн. 92 коп. ( у т. ч. ПДВ 20% - 34992 грн. 99 коп.) - до 20 травня 2014 року;

- 246093 грн. 68 коп. (у т. ч. ПДВ 20% - 41015 грн. 61 коп.) до 10 жовтня 2014 року;

- 246093 грн. 68 коп. ( у т. ч. ПДВ 20% - 41015 грн. 61 коп.) до 10 листопада 2014 року.

- Додаток №3 від 12.05.2014 р. до договору поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року - "Специфікація", згідно якого , зокрема:

- п. 1 найменування товару, що поставляється: Нанда F1 VD 18/20 морква (100 000), одниця виміру товару - уп; кількість - 70 , ціна за одиницю товару без ПДВ - 993 грн. 79 коп., ПДВ за одиницю товару, грн. - 165 грн. 63 коп.; загальна вартість товару з ПДВ - 83478 грн. 50 коп.

- найменування: маестро F1 морква VD 18/20 (100000), одиниця виміру - уп; кількість - 50, ціна за одиницю товару без ПДВ - 993 грн. 79 коп., ПДВ за одиницю товару - 165 грн. 63 коп., загальна вартість товару з ПДВ - 59627 грн. 50 коп.;

- найменування: болеро морква (100000), одиниця виміру - уп.; кількість - 30 , ціна за одиницю товару без ПДВ - 872 грн. 50 коп.; ПДВ за одиницю товару - 145 грн. 42 коп.; загальна вартість товару з ПДВ - 31410 грн.;

- п.2 - Загальна вартість товару за цим додатком становить: 174 516 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 29086 грн., що еквівалентно 11634,40 євро (з ПДВ) про курсу, вказаному в діючому прайс-листі станом на 12.05.2014 р., який становить 15 грн. за 1 євро;

п.3 - Оплата за товар здійснюється на підставі виставлених рахунків та перераховується на банківський рахунок "Постачальника", що зазначений в договорі, наступними черговими платежами в строки:

- 30%, що складає 52354 грн. 80 коп. (у т.ч. ПДВ 20% - 8725 грн. 80 коп.) до 14 травня 2014 року;

- 70%, що складає 122161 грн. 20 коп., у т. ч. ПДВ 20% - 20360 грн. 20 коп.) до 10 жовтня 2014 року.

- Додаткову угоду № 1 від 22.08.2014 року до договору поставки № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року, згідно п. 1 якої в зв'язку зі зміною назви "Постачальника", а саме : Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікерсон-Цваан Україна" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Хазера Україна", Сторони дійшли згоди врахувати дані зміни при наступних взаємовідносинах між собою за договором та замінити реквізити компанії на наступні:

- ТОВ "Хазера Україна", , юридична адреса: Стратегічне шосе, буд. 16, м. Київ, 03028; поштова адреса: Стратегічне шосе, буд. 16, офіс 101, м. Київ, 03028, індивідуальний податковий номер 51, розрахунковий рахунок №3242, назва банку; Відділення "Михайлівське" АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання взятих зобов'язань за договором поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1 026 661 грн. 28 коп., що підтверджується видатковими накладними:

- №27/03/11 від 27.03.2014 р. на суму 419776 грн.;

- №10/04/9 від 10.04.2014 р. на суму 49323 грн. 68 коп.;

- №10/4 від 10.04.2014 р. на суму 99696 грн. 80 коп.;

- №8/05/7 від 08.05.2014 р. на суму 230876 грн. 80 коп.

- №12/05/12 від 12.05.2014 р. на суму 52472 грн.;

- №12/05/11 від 12.05.2014р. на суму 174516 грн. (належним чином засвідчені копії видаткових накладних знаходяться в матеріалах справи).

Відповідач отримав зазначений у видаткових накладних товар через своїх повноважних представників ОСОБА_4 (на підставі довіреностей № 131 від 08.05.2014 р., №133 від 12.05.2014 р.), ОСОБА_5 (на підставі довіреностей: №51 від 27.03.2014 р., № 60 від 08.04.2014 р., №62 від 10.04.2014 р.), належним чином засвідчені копії яких знаходиться в матеріалах справи.

Факт отримання відповідачем товару також підтверджується підписом його повноважного представника на вказаних вище видаткових накладних, а також відбитком печатки на видаткових накладних : №10/4 від 10.04.2014 р., №10/04/9 від 10.04.2014 р., №27/03/11 від 27.03.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив за поставлений йому позивачем Товар лише частково, зокрема:

- 100000 грн. згідно банківської виписки з особового рахунку від 09.04.2014 року;

- 50000 грн. згідно банківської виписки з особового рахунку від 10.04.2014 року;

- 50000 грн. згідно банківської виписки з особового рахунку від 11.09.2014 року;

- 10000 грн. згідно банківської виписки з особового рахунку від 16.10.2014 року;

- 150000 грн. згідно банківської виписки з особового рахунку від 17.11.2014 року.

Тобто загалом товар було оплачено відповідачем на суму 360 000,0 грн., що підтверджується копіями банківських виписок (т.1 а.с. 20-14) Несплаченою залишалась сума в розмірі 666 661 грн. 28 коп. (1026661 грн. 28 коп. - 360000 грн.).

Предметом позову при зверненні до суду 09.02.2015 року (згідно відбитку канцелярського штампу суду першої інстанції) було стягнення вищевказаного боргу в розмірі 666 661 грн. 28 коп.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 10.02.2015 року було порушено провадження у даній справі та розгляд справи призначено на 20 березня 2015 року. 19 березня 2015 року позивачем було подано до суду заяву «про збільшення розміру позовних вимог», однак така не була прийнята судом першої інстанції до розгляду, оскільки суд вважав таку не поданою через відсутність підпису повноважного представника позивача. У призначене на 20 березня 2015 року судове засідання не з'явилися представники сторін, а тому судом першої інстанції не було розпочато розгляд справи та судове засідання відкладено на 01 квітня 2015 року.

31.03.2015 року позивачем було знову подано заяву «про збільшення розміру позовних вимог» (Т.1 а.с 106-108).

У вказаній заяві «про збільшення розміру позовних вимог» позивач зазначив, що розмір основної заборгованості зменшився і станом на 16.03.2015р. становив 624 661 грн. 28 коп. З огляду на це, позивач просив стягнути з відповідача 624 661 грн. 28 коп. основного боргу. Також, у даній заяві позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 49 140,37 грн.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд першої інстанції розглядав подану заяву як заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та про зміну предмету позову в частині стягнення пені.

Скаржник вважає, що позивач, прохаючи стягнути також пеню у даній заяві, змінив предмет позову; суд не може трактувати вимогу сторони про збільшення розміру позовних вимог як зміну предмету позову, оскільки про таке позивач не просив; вважає, що стягнувши пеню, суд першої інстанції вийшов за межі позову. Враховуючи принцип диспозитивності, сторона сама керує своїми правами шляхом подання відповідних заяв.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

З вищезазначеного можна зробити висновок, що господарський суд керується змістом та прохальною частиною поданої заяви, а не лише «назвою» заяви, та надає свою оцінку змісту заяви, свою правову кваліфікацію, враховуючи дотримання заявником правил подання тої чи іншої заяви.

Слід зазначити, що у даному випадку заява «про збільшення розміру позовних вимог» подана позивачем як до початку розгляду даної справи по суті, так і до прийняття рішення по суті судом першої інстанції, тобто з дотриманням процесуальних вимог для таких процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги спірну заяву позивача, а доводи скаржника про незаконність процесуальних дій суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається із матеріалів справи, Приватне мале підприємство "Імпульс" порушило господарське зобов'язання та оплату повної вартості поставленого йому позивачем товару у встановлений строк не здійснило.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначається в ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів, що підтверджують виконання відповідачем оплати повної ціни переданого йому товару, відповідачем не подано.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та підставність вимоги про стягнення з відповідача 624 661 грн. 28 коп. основного боргу за переданий йому позивачем товар.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року, з наступними змінами, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що "платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін", а згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.6 р.9 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлений Товар "Покупець" зобов'язаний сплатити на користь "Постачальника" пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення, за весь період такого прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору в частині оплати за поставлений товар, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 49140 грн. 37 коп. за кожен день прострочення оплати за товар за період з 10.10.2014 року по 05.02.2015 року.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок суми пені згідно подвійної облікової ставки Національного банку України з врахуванням періодів прострочення:

- з 10.10.2014 року по 05.02.2015 року (нарахована пеня на суму 246093 грн. 68 коп.) всього сума пені 21777 грн. 61 коп.;

- з 10.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (нарахована пеня на суму 122161 грн. 20 коп.) всього сума пені 8216 грн. 60 коп.;

- з 10.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (нарахована пеня на суму 246093 грн. 68 коп.) всього сума пені 16552 грн. 33 коп.

Апеляційний господарський суд погоджується, що відповідно до здійсненого перерахунку судом першої інстанції суми пені позовні вимоги про стягнення 46546 грн. 54 коп. пені підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені, а в частині позовних вимог про стягнення 2593 грн. 83 коп. пені - судом першої інстанції підставно відмовлено.

Щодо доводів відповідача про те, що договір є неукладеним, то слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ч.2 ст.180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року №9 судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умовами договору поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року, а саме п.1.1 р. 1 даного договору передбачено, що "Постачальник" зобов'язується поставити та передати у власність "Покупцеві" насіння сільськогосподарських культур у кількості і в строки згідно з умовами Договору та додатків до нього, які з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін становитимуть невід'ємну частину Договору, а "Покупець" зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити товар згідно з умовами договору.

Таким чином, сторонами обумовлено, коли саме додатки до договору поставки № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року становитимуть невід'ємну частину договору. Тобто дата їх підписання може не співпадати із датою договору поставки.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору.

Так, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.2 р. 1 договору поставки врегульовано, що предметом поставки є товар, найменування, кількість, асортимент та ціна якого вказується у специфікації, що міститься у Додатку 1 до Договору (надалі - "Специфікація"). Згідно ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У відповідності до п. 2.1 р. 2 договору поставки ціна Товару визначається в Специфікації, що міститься в Додатку № 1 до договору та є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 2.2 р. 2 договору загальна ціна договору являє собою суму вартості всього

Товару, що поставляється за даним договором згідно додатку (-ів), що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 12.1 р. 12 договору поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року сторони визначили, що даний договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє протягом одного року.

Згідно ч.7 ст.180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

За буквальним тлумаченням визначення строку дії господарського договору, що міститься у ч.7 ст.180 Господарського кодексу України, строк дії господарського зобов'язання пов'язується із строком дії господарського договору.

За загальним правилом, господарське зобов'язання припиняється належним виконанням, якщо виконання прийнято управненою стороною (ч.1 ст.203 ГК). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов'язань, що виникають із такого договору.

Крім того, згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З Виписок з основного рахунку позивача вбачається, що відповідач в платіжних документах в полі "призначення платежу" зазначив, зокрема: "оплата за насіння по договору № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року..."

Також у вищеперелічених видаткових накладних підставою для здійснення господарської операції зазначено "договір: № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 ".

Таким чином, відповідач погодився, що товар йому поставлений на підставі договору поставки № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року та часткову оплату за отриманий товар провів на виконання саме договору поставки № ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року.

Крім того, фактичні дії сторін (позивача - поставка товару, відповідача - прийняття товару та проведення часткової оплати) свідчать про те, що договір поставки №ТР 20/02-1 від 20.02.2014 року був укладений та виконувався сторонами.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що сторони на свій розсуд визначили у договорі його істотні умови щодо предмету та ціни договору.

Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції повинен був повернути подану позовну заяву на підставі п.2 ч.1 ст.63 ГПК України у зв'язку з незазначенням позивачем повного найменування позивача, то апеляційний суд вважає такі доводи скаржника необґрунтованими, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено копію Статуту позивача, з якого вбачається, що скороченим найменуванням позивача є ТОВ «Хазера Україна».

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що у даному випадку доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, крім безумовних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ч. 3 ст. 104 ГПК України.

Апеляційний господарський суд вважає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено неправильного застосування чи порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а відтак і підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке, як встановлено апеляційним судом, є правильним по суті.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6000 грн. витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Статтею 59 Конституції України гарантується можливість отримання правової допомоги, що пов'язується з вільним вибором захисника своїх прав.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України до складу судових витрат у господарському судочинстві можуть включатися витрати на оплату послуг лише адвоката. Стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування позивачу сум, в якості судових витрат, які були сплачені ним за отримання послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01.10.2002 року за № 30/63).

Згідно ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу у даній справі надавалася Адвокатським об'єднанням "Херсонська ліга адвокатів" на підставі договору № _02_ про надання правової допомоги від 08.10.2014 р.

У відповідності до п. 3.1 р. 3 даного договору за надання правової допомоги "Клієнт" сплачує Об'єднанню, в порядку передплати, гонорар у розмірі: 6000 грн.

Послуги з надання правової допомоги позивачу надавались адвокатом Адвокатського об'єднання "Херсонська ліга адвокатів" Салівонським Олексієм Миколайовичем на підставі Ордера серії ХС №045661 від 16.03.2015 року.

Як вбачається з банківської виписки від 23.10.2014 року позивачем на рахунок Адвокатського об'єднання "Херсонська ліга адвокатів" було сплачено за правову допомогу 6000,0 грн. за призначенням платежу «оплата за правову допомогу зг. Договору № 02 від 08.10.2014 року».

Відтак, з урахуванням наведенного, характеру спору, ціни позову, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 6000,0 грн. витрат на правову допомогу в повернення сплачених судових витрат.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 09.04.2015 року у справі № 921/157/15-г/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу приватного малого підприємства "Імпульс" від 27.04.2015 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.10.2015 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Судді Бойко С.М.

Якімець Г.Г.