РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015Справа №910/26218/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрейн Менеджмент»

про солідарне стягнення 3 862 284,91 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Дем'як П.Ю. - по дов. № б/н від 25.09.2015

Савчук П.К. - по дов. № б/н від 30.12.2014

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрейн Менеджмент» про солідарне стягнення 3 862 284,91 грн., з яких: 2 126 457,10 грн. основного боргу, 1 148 286,83 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 587 540,98 грн. - 24% річних за неналежне виконання відповідачем-1 зобов'язань згідно генерального договору поставки нафтопродуктів № 77/09 від 21.03.2014, в забезпечення виконання якого між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений договір поруки № 1 від 11.06.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26218/15 та призначено справу до розгляду на 20.10.2015.

Позивач в судовому засіданні 20.10.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 20.10.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач-2 в судове засідання 20.10.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідачі належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 08.10.2015 було надіслано відповідачам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адреси, що зазначені в позовній заяві та які значаться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як їх місцезнаходження.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважних представників відповідачів суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників відповідачів.

В судовому засіданні 20.10.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» (покупець), було укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів № 77/09 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця нафтопродукти - дизельне паливо, бензин (надалі - товар) в кількості та асортименті, погоджені в заявках, наданих покупцем та прийнятих до виконання продавцем, що підтверджується накладними на відпуск товару, а покупець зобов'язується приймати товар від продавця та сплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач-1 в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість та позивачем нараховані інфляційні втрати та 24% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.5. договору датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної на товар, яка підписана уповноваженими особами сторін.

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивач на виконання умов договору за товарно-транспортними накладними, які зазначені нижче, поставив відповідачеві товар на загальну суму 2 126 457,10 грн.:

№ 119348 від 16.07.2014 на суму 533 253,00 грн.,

№ 123357 від 24.07.2014 на суму 523 020,00 грн.,

№ 126344 від 30.07.2014 на суму 524 952,00 грн.,

№ 130275 від 04.08.2014 на суму 545 232,10 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 4.2. договору визначено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем на умовах відтермінування платежу: протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач-1 не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно підписаного та скріпленого печатками обох сторін, становить 2 126 457,10 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 2 126 457,10 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з цим, в матеріалах справи наявний договір поруки № 1 від 11.06.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» (боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрейн Менеджмент» (поручитель) (далі - договір поруки).

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Пунктом 1.1. договору поруки передбачено, що відповідно до умов даного договору поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником в повному обсязі зобов'язань згідно генерального договору поставки нафтопродуктів № 77/09 від 21.03.2014 (надалі - генеральний договір), укладеного між боржником та кредитором.

Відповідно до п. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Умовами договору поруки не передбачена субсидіарна відповідальність поручителя.

Згідно з ст. 553 Цивільного кодексу України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за генеральним договором, включаючи оплату на користь кредитора вартості нафтопродуктів, що поставляються кредитором боржнику, на умовах, передбачених генеральним договором, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами генерального договору.

Пунктом 2.2 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за генеральним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 7-й робочий день з дати отримання ним такої вимоги (рекомендованим листом).

Відповідно до п. 2.3. договору поруки поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за договором на користь кредитора в термін, визначений п. 2.2. договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за генеральним договором на рахунки, вказані кредитором у вимозі.

Позивачем було направлено відповідачу-2 вимогу № 2310/03 від 24.10.2014 про сплату заборгованості відповідача-1. Однак зазначена вимога залишена відповідачем-2 без відповіді та без задоволення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники по сплаті за поставлений товар в розмірі 2 126 457,10 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач-1, в порушення умов договору, у визначені строки вартість отриманого товару в повному обсязі не сплатив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач-1 припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з 1 148 286,83 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 587 540,98 грн. - 24% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з п. 6.2.2. договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору продавець має право стягнути з покупця проценти за користування чужими коштами в розмір 24% річних від неоплаченої вартості товару. Проценти підлягають сплаті за весь період прострочення покупцем зобов'язання.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 6.2.2. договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку 625 Цивільного кодексу України.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів 1 148 286,83 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 587 540,98 грн. - 24% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачі доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» (62421, Харківська область, Харківський район, с. Тернова, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрейн Менеджмент» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 41-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) 2 126 457 (два мільйона сто двадцять шість тисяч чотириста п'ятдесят сім) грн. 10 коп. основного боргу, 1 148 286 (один мільйон сто сорок вісім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 83 коп. збитків від зміни індексу інфляції та 587 540 (п'ятсот вісімдесят сім тисяч п'ятсот сорок) грн. 98 коп. - 24% річних.

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» (62421, Харківська область, Харківський район, с. Тернова, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрейн Менеджмент» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 41-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) 57 934 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 27 коп. судового збору.

Повне рішення складено 23.10.2015.

Суддя В.В.Сівакова