донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.10.2015 справа №922/3136/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дучал Н.М.

судді: Мартюхіна Н.О., Склярук О.І.

при секретарі Виноградовій В.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився

від відповідача не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від30.07.2015 р. (підписано 04.08.2015 р.)
у справі№ 922/3136/15 (суддя Старкова Г.М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Алчевськ Луганської області
простягнення 89 526,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89 526,76 грн., з яких 13 886,00 грн. сума заборгованості за простроченим кредитом, 59 001,84 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 3 625,16 грн. сума заборгованості за простроченими процентами, 12 816,99 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення процентів, 161,65 грн. сума 3 % річних від суми простроченого кредиту, 35,12 грн. сума 3 % річних від суми прострочених процентів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р., внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 89 526,76 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.05.2015р. у справі № 922/3136/15 матеріали справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 89 526,76 грн. надіслано за територіальною підсудністю до господарського суду Луганської області.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 02.06.2015р. у справі № 922/3136/15 порушено провадження у справі.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.07.2015р. у справі № 922/3136/15 позов ПАТ Дельта Банк до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 89 526,76грн. задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за простроченим кредитом в сумі 13 886,00 грн., заборгованість за простроченими процентами в сумі 3 625,16 грн., 3% річних від суми простроченого кредиту в сумі 161,65грн., 3% річних від суми прострочених процентів в сумі 35,12 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України на рахунок 3004, одержувач УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області, банк отримувача ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ОКПО 37999675, код класифікації доходів 22030001, призначення платежу судовий збір, код 02844564, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

Рішення господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р., стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, що стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних та пені. В підставу відмови у задоволенні частини позовних вимог судом покладено приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

Не погодившись з рішенням господарського суду, ПАТ «Дельта Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2015 у справі № 922/3136/15, задовольнивши позов ПАТ «Дельта Банк» до ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято шляхом неправильного застосування норм матеріального права.

Наполягає, що на час звернення до суду із позовом до відповідача та на момент розгляду справи у суді, перелік територій населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, Кабінетом Міністрів України, як то передбачено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не визначено.

27.10.2015р. від ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату у звязку з неможливістю забезпечити участь представника Банку в судовому засіданні апеляційної інстанції, з підстав участі в судовому засіданні у Фрунзенському районному суді м. Харкова.

Судом апеляційної інстанції не задоволено подане ПАТ «Дельта Банк» клопотання, виходячи з наступного.

Положеннями ст.77 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право відкладення розгляду справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації, адвокати.

Ухвалою суду від 11.09.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження сторони не зобовязувалися забезпечити участь представників в судовому засіданні, крім того сторін було попереджено, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційну скаргу буде розглянуто за наявними у справі матеріалами.

Позиція ПАТ «Дельта Банк» є викладеною в апеляційній скарзі, що в сукупності з матеріалами судової справи є достатнім для розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2015р.

Відповідач не скористався правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою суду про прийняття апеляційної скарги до провадження сторони не зобовязувалися забезпечити явку повноважних представників в судове засідання, тому згідно зі ст. 75, 99 ГПК України, скаргу розглянуто за наявними матеріалами, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 42, , 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

29.02.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - кредитор) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі - позичальник або відповідач) укладено договір кредитної лінії № НКЛ - 2010161, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 50 000,00 грн., який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку № 1 до цього договору, який є його невідємною частиною зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 28 лютого 2015 року включно (далі за текстом - кредит), на умовах визначених цим договором.

Надання кредиту, відповідно до п. 1.1.3. договору, здійснюється окремими частинами ( траншами), в межах максимального ліміту заборгованості, зазначеного в п. 1.1. договору.

Відповідно до п. 1.2. договору кредит надається позичальнику на придбання основних засобів.

Погашення всіх траншів кредиту здійснюється з кінцевим терміном, зазначеним в п. 1.1., щомісячно до 10 числа кожного місяця відповідно до Графіку, на позичковий рахунок кредитора. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначений в п. 1.1., платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту (п. 1.3. договору).

Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій сумі кредиту (п. 2.2. договору).

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору (п. 2.3. договору).

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. Сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним (п. 3.2., 3.3. договору).

За прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1., 1.3., 2.3., 2.5., 3.3., 3.8. цього договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом (п. 9.1. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобовязань (п. 11.5.договору).

З матеріалів справи вбачається виконання банком прийнятих на себе зобов'язань. Факт надання банком грошових коштів згідно кредитного договору № НКЛ-2010161 від 29.02.2012р. в сумі 50 000,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру № 9637532 від 01.03.2012р., виписками по особовому рахунку №6102, відкритому в АТ «Дельта Банк» для обліку наданих кредитів в межах кредитного договору № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р.

Неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р. стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, за якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами ( ст.629 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р. є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р., що складається з заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 13 886,00 грн., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 3 625,16 грн. підтверджено виписками (рух коштів по рахункам з 07.02.2013р. по 21.07.2015р.), що додані до матеріалів справи, які, за змістом ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", є належними доказами, які підтверджують наявність/відсутність та розмір відповідної заборгованості. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Отже, вірним є висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача та стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № НКЛ 2010161 від 29.02.2012р., що складається з заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 13 886,00 грн., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 3 625,16 грн.

За приписами ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст.625 ЦК України).

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 161,65 грн. 3 % річних за прострочення строку повернення кредиту за період з 24.09.2014р. по 25.03.2015р., 35,12 грн. 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, нараховані за період з 24.09.2014р. по 25.03.2015р.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10 липня 2014 року № 6).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування та обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення строку повернення кредиту у розмірі 161,65 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 35,12 грн.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( ст.611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст.550 Цивільного кодексу України). Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Обовязок позичальника за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів сплатити кредитору пеню із розрахунку 3 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення, обумовлений сторонами в п. 9.1. договору кредитної лінії № НКЛ-2010161 від 29.02.2012р.

Проте, за приписами ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі п. 9.1. кредитного договору, позивачем нарахована та вимагається до стягнення пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 59 001,84 грн. та за несвоєчасне повернення процентів в сумі 12 816,99 грн., яка згідно наданого розрахунку пені нарахована за період 24.09.2014 року по 25.03.2015 року.

Розрахунок пені є завищеним, оскільки здійснений позивачем з застосуванням ставки 3 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення, що не відповідає приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачеві в задоволенні позову в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 59 001,84 грн. та за несвоєчасне повернення процентів в сумі 12 816,99 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

За приписами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначене свідчить, що сплата процентів за користування кредитними коштами є невідємною умовою кредитування, тому як сам кредит так і проценти є складовими основного зобов'язання за кредитним договором.

За приписами ст.1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Вказаним Законом, який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Листом від 27.10.2014р. №18-112/64138 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, до якого включено м. Алчевськ Луганської області.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 відповідно до ст. ст. 107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 р. №33/6/а Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення, згідно якого визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 р.

Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Крім того, прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014р. не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1, є вул. Сєдашова, б. 24, м. Алчевськ, Луганська область, 94201.

Інформація, яка згідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» є обовязковою для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про здійснення відповідачем господарської діяльності не за місцем реєстрації та/або про зміну його місцезнаходження - в реєстрі відсутня.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи, або її відокремленого підрозділу, фізичної особи - підприємця під час провадження ними господарської діяльності, а також для відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який є діючим, на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Дію даного Закону в частині введення мораторію зупинено не було.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право субєкта господарювання не може бути ілюзорним та носити декларативний характер.

За приписами ст.11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

Отже, з урахуванням визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми даного закону щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2015 (підписано 04.08.2015) у справі № 922/3136/15.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2015 (підписано 04.08.2015) у справі № 922/3136/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.07.2015 (підписано 04.08.2015) у справі № 922/3136/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_2

Надруковано: 4 екз.:

1. позивачу

1. у справу

1. ДАГС

1. ГСЛО