РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015Справа №910/22446/15

За позовом Державного підприємства "Палац спорту";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскетбольний клуб "Київ";

про стягнення 206 829,07 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від заявника: не з'явилися;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 127 000,00 грн. заборгованості, 45 466,00 грн. інфляційної складової боргу, 2 484,33 грн. трьох відсотків річних, 31 878,74 грн. пені, а також 4 136,58 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/22446/15, розгляд справи призначено на 17.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 року відкладено розгляд справи до 08.10.2015 року.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення господарського суду, яке міститься в матеріалах справи, однак своїх повноважних представників у судове засідання 08.10.2015 р. сторони не направили.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Палац спорту» (зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баскетбольний клуб «Київ» (покложадавець) 15 жовтня 2012 року був укладений договір відповідального зберігання №107/1 (далі - договір), відповідно до умов якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання, за плату, майна та обладнання.

Згідно з п. 4.1. договору, плата за зберігання майна становить 12 700 грн. за один місяць.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача до 10 числа поточного місяця.

Згідно п.7.1, 7.2 договір набуває чинності з дати підписання договору і діє до 30 квітня 2013 року. Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, що оформлюється письмово.

31 грудня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до п.1 якої договір зберігання №107/1 було продовжено до 31 березня 2014 року.

25 березня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, відповідно до п.1 якої договір було продовжено до 31 грудня 2014 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що ним були належним чином виконані зобов'язання за договором, проте відповідач в порушення умов договору зберігання, оплату за надані послуги здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в розмірі 127 000,00 грн.

Укладений між сторонами договір є договором зберігання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 936 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем було передано, а позивачем прийнято на зберігання майно, що підтверджується актом приймання-передачі № 1 від 15.10.2012 р. та актом приймання-передачі від 02.08.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання за договором зберігання виконав належним чином, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг, копії яких містяться у матеріалах справи.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 127 000,00 грн. за надані послуги із зберігання. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 127 000,00 грн. заборгованості за договором відповідального зберігання № 107/1 від 15.10.2012 року, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, позовні вимоги Державного підприємства "Палац спорту" щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскетбольний клуб "Київ" суми основного боргу за договором у розмірі 127 000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 31 878, 74 грн., 3% річних у розмірі 2 484,33 грн. та інфляційні витрати в розмірі 45 466,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 5.4 договору, за порушення строку оплати, передбаченого п. 4.2. договору, поклажодавець сплачує зберігачеві пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позивачем вірно розрахований розмір пені, з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 31 878,74 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказані показники розраховані вірно.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 2 484,33 та інфляційних втрат в розмірі 45 466,00 грн. підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційний втрат в загальному розмірі 206 829,07 грн. підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баскетбольний клуб "Київ " (01054, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 8, ) на користь Державного підприємства "Палац спорту" (01001, м. Київ, Спортивна площа, будинок 1, ) заборгованість в розмірі 127 000 (сто двадцять сім тисяч) грн. 00 коп., пеню в розмірі 31 878 (тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) грн. 74 коп., 3 % річних в розмірі 2 484 (дві тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн. 33 коп., інфляційні втрати в розмірі 45 466 (сорок п'ять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 136 (чотири тисячі сто тридцять шість) грн. 58 коп. Видати наказ

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СуддяО. В. Мандриченко
Дата складання рішення 19.10.2015 р.