ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015р. Справа № 914/2551/15

За позовом:Державного підприємства « 38 Відділ інженерно-технічних частин», Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ;
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів;
про:стягнення 222568,53 грн. боргу
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 29 від14.07.2015 року);
від відповідача:Франків Л-О.І. представник (довіреність № 150 від 23.02.2014 р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

27.07.2015р. на адресу господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства « 38 Відділ інженерно-технічних частин» (надалі Позивач) до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (надалі Відповідач) про стягнення 222568,53 грн. боргу, 12320,17 грн. пені, 1554,93 грн. три відсотки річних та 5806,37 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 28.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 17.08.2015р. Ухвалою від 17.08.2015р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 222568,53 грн. боргу та повернути зайво сплачений судовий збір) та відклав розгляд справи на 31.08.2015р. Ухвалою від 31.08.2015р. розгляд справи було відкладено на 10.09.2015р. В судовому засіданні 10.09.2015р. оголошено перерву до 28.09.2015р. Ухвалою від 28.09.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд відклав на 15.10.2015р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити повністю позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2013р. відповідачем проведено державну закупівлю відкриті торги «Послуги, повязані з особистою безпекою (охорона обєктів та особливо важливих обєктів МГ УМГ «Львівтрансгаз»), за підсумком якої позивача було визнано переможцем лотів №4-8, 10, 11, 20, 21 та укладено відповідні договори про закупівлю послуг повязаних з особистою безпекою №, №, №, №, №, №, №, №, №. На виконання вказаних договорів позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з безпеки (охорони) обєктів позивача у обсягах та вартістю, зазначених в актах приймання-передачі послуг з охорони. За умовами договорів відповідач зобовязувався протягом 90 календарних днів після підписання актів оплачувати надані послуги, однак належним чином взятих на себе зобовязань не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 222568,53 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову зазначає, що ДФІ у Дніпропетровській обл. проведено зустрічну перевірку позивача з документального, підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків з відповідачем за період з 21.11.2011р. по 16.01.2015р., за результатами якої видано довідку №05-19/02-3 від 03.02.2015р. На виконання «Програми» державного фінансового аудиту окремих господарських операцій ПАТ «Укртрансгаз» на 2015р.» головним державним аудитором 24.02.2015р. на підставі вказаної довідки було видано довідку №8, якою встановлено факт завищення зобовязання відповідача по сплаті перед позивачем витрат, що перевищують їх вартість, встановлену ціновою пропозицією та умовами договорів на 38,7 тис. грн. та по витратах, які не передбачені ні умовами договорів, ні ціновою пропозицією на загальну суму 253,9 тис. грн. Відтак на думку представника, позивачем неправомірно нараховано заборгованість на суму 292,6 тис. грн., з яких сплачено кошти в розмірі 70 тис. грн., що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім цього, представник відповідача відмітив, що позивачем було обєднано в позовній заяві кілька позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, в 2013 році Філією «УМГ «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» проведено державну закупівлю відкриті торги «Послуги, повязані з особистою безпекою (охорона обєктів та особливо важливих обєктів МГ УМГ «Львівтрансгаз»)» код ДК 016-2010 80.10.1.

12.08.2013р. у Віснику держзакупівель та на веб-порталі Уповноваженого органу, на якому розміщується інформація про закупівлю (www.tender.me.gov.ua) було розміщене оголошення №158272, «ВДЗ» №63 (806) від 12.08.2013р. про проведення відкритих торгів. Предмет закупівлі поділено на 21 лот.

28.10.2013р. у Віснику держзакупівель та на веб-порталі Уповноваженого органу, на якому розміщується інформація про закупівлю було розміщене оголошення №188758, «ВДЗ» №85 (828) від 28.10.2013р. та оприлюднено повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції. Згідно даного акцепту ДП « 38 Відділ інженерно-технічних частин» визнано переможцем лотів № 4, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 20, 21.

В подальшому, а саме 20.11.2013р. між сторонами укладено ряд Договір про закупівлю послуг повязаних з особистою безпекою (послуг з охорони обєктів лінійної частини ПАТ «Укртрансгаз», які знаходяться на балансі УМГ «Львівтрансгаз») №, №, №, №, №, №, №, №, № (надалі Договори).

На підтвердження укладення Договорів за результатами проведення процедури відкритих торгів до матеріалів справи позивачем долучено копію тендерної документації.

Предметом укладених Договорів являються послуги, повязані з особистою безпекою шляхом патрулювання силами виконавця на території, що прилягає до обєктів замовника та послуги, повязані з особистою безпекою (охороною) особливо важливих обєктів позивача.

До кожного з Договорів сторонами були підписані відповідні додатки щодо дислокації обєктів, кошторис вартості послуг, специфікацію (розрахунок).

За умовами п.п. 3.2., 3.3. Договорів фактична кількість годин надання послуг в кожному окремому місяці фіксується актом про надання послуг. До 02 числа кожного місяця виконавець складає і надає замовнику для підписання акт про надання послуг за попередній місяць та рахунок на оплату послуг по Договору, замовник протягом 5 календарних днів підписує ці акти та повертає один примірник виконавцю.

Як прослідковується з матеріалів справи, на виконання умов укладених Договорів позивачем були надані, а відповідачем прийняті передбачені Договорами послуги охорони на загальну суму 222568,54 грн., що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі послуг з охорони за січень 2015р. Вказані акти підписані повноважними представниками сторін Договорів та скріплені їх печатками. Також з долучених актів вбачається, що претензій по якості та обєму наданих послуг замовник до виконавця немає.

Відповідно до положень п. 3.4. Договорів оплата за послуги виконавця здійснюється замовником щомісячно, згідно рахунку протягом 90 календарних днів після підписання акту про надання послуг у попередньому місяці, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок виконавця.

Однак, всупереч умовам Договорів та незважаючи на підписані сторонами акти приймання-передачі послуг з охорони, надані відповідачу послуги оплачені не були.

Як зазначив в судових засіданнях представник відповідача, надані послуги не були оплачені виконавцем у звязку з проведенням контролюючими органами перевірок та встановлення за їх результатами завищення позивачем вартості витрат, встановлених ціновою пропозицією та умовами договорів на суму 38,7 тис. грн. та витрат, які не передбачені ні умовами договорів, ні ціновою пропозицією, на загальну суму 253,9 тис. грн. Відтак на думку представника, підстав для здійснення оплати за Договорами та задоволення позовних вимог немає.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, яка діяла на день укладення договорів) договір про закупівлю укладається в письмовій формі.

Як вбачається зі змісту Договорів про закупівлю, такі за своєю правовою природою є договорами про надання послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт належного надання обумовлених Договорами послуг позивачем та прийняття їх без зауважень відповідачем на суму 222568,53 грн. засвідчується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуг з охорони.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 3.4. Договорів сторони погодили, що розрахунок за надані послуги проводиться замовником протягом 90 календарних днів після підписання актів про надання послуг.

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки акти приймання-передачі послуг підписані сторонами 31.01.2015р., зобовязання по сплаті наданих послуг відповідач повинен був виконати до 01.05.2015р. включно. Проте, як встановлено судом з матеріалів справи, зокрема, бухгалтерської довідки позивача від 14.08.2015р. б/н, оборотно-сальдової відомості по рахунку та не заперечується самим відповідачем, у встановлений у Договорах строк, кошти за надані послуги сплачені не були.

Зважаючи на те, що факт надання позивачем послуг за Договорами та прийняття таких відповідачем підтверджено документально, позовні вимоги про стягнення 222568,53 грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому господарським судом відхиляються посилання відповідача на результати перевірки Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області, оформленої Довідкою від 03.02.2015р. №05-19/02-з та довідку головного державного аудитора №8 від 24.02.2015р., як підставу відмови у позові, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, котра діяла на день складання довідки) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 10 України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що органи державного фінансового контролю мають право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

На переконання суду, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на результати перевірки контролюючих органів, як на підставу для відмови в позові є неправомірними, оскільки виявлені такими органами порушення не впливають на умови укладених між сторонами Договорів і не можуть їх змінювати, зокрема, як в даному випадку зменшувати вартість послуг.

На думку господарського суду, обставини встановлені органами фінансового контролю щодо завищення вартості витрат не є преюдиціальними в розумінні ст. 35 ГПК України, а тому не є належними доказами у справі і не можуть братися судом до уваги.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 07.10.2015р. у справі №910/14903/15, від 02.10.2013р. у справі №922/1609/13.

Щодо тверджень відповідача, що дана позовна заява підлягає поверненню, оскільки у ній обєднано кілька позовних вимог, що стосуються різних обєктів, по різних договорах та актах наданих послуг суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.6. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

В додаткових поясненнях по справі від 27.08.2015р. позивач зазначив, що позовні вимоги звязані між собою підставою виникнення та поданими доказами, оскільки Договори були укладені за підсумком проведення державної закупівлі, між тими самими сторонами щодо одного й того ж предмету.

Пунктом 3.6. вказаної Постанови також визначено, що якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву.

Зважаючи на те, заборгованість, котра є предметом даного спору виникла на підставі однотипних, ідентичних за змістом договорів, які в свою чергу укладені між тими самими сторонами в результаті проведення відкритих торгів, суд прийняв дану позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі, оскільки стягнення боргу за вказаними договорами не перешкоджає з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та не утруднює вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 2.8. Постанови Пленуму ВГС України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі ж зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви про стягнення з відповідача 242250,00 грн. боргу, позивачем згідно квитанції № N047Z41193 від 23.06.2015р. сплачено 4845,00 грн. судового збору. В подальшому, позовні вимоги позивача були зменшені до 222568,53 грн.

Враховуючи те, що ціна позову складає 222568,53 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви з врахуванням положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» повинен складати 4451,37 грн., а тому суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету України 393,63 грн. зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд

ВИРІШИВ:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79053, м. Львів, вул. Рубчака, 3; ) на користь Державного підприємства « 38 Відділ інженерно-технічних частин» (51915, Дніпетровська обл., м. Дніпродзержинськ; ) 222568,53 грн. боргу та 4451,37 грн. судового збору.

3. Повернути Державному підприємству « 38 Відділ інженерно-технічних частин» (51915, Дніпетровська обл., м. Дніпродзержинськ; ) з державного бюджету України 393,63 грн. зайво сплаченого судового збору, згідно квитанції № N047Z41193 від 23.06.2015р.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.