КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 925/193/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Мушинська М.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Попельнюх А.О. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс"

на рішення господарського суду Черкаської області

від 04.09.2015 року

у справі № 925/193/15 (суддя Гура І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14"

про стягнення 83312,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14" про стягнення 83312,40 грн., з яких: 65066,37 грн. основного боргу, 16181,73 грн. інфляційних втрат, 2064,30 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2014 позивач поставив відповідачу дизельне паливо та бензин автомобільний А-95, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000047. Проте відповідач за вказаний товар не розрахувався, разом з тим відповідачем було надмірно сплачено 1495,05 грн. за попередні поставки, що підтверджується актом звірки за грудень 2013 року, у зв'язку з чим сума 1495,05 грн. була зарахована як попередня оплата за дизельне паливо, отже заборгованість за поставлений товар становить - 35788,95 грн. 15.12.2014 р. позивачем була направлена відповідачу вимога про сплату заборгованості за поставлений товар у сумі 65066,37 грн., з урахуванням збільшеної ринкової вартості дизельного палива та бензину автомобільного А-95, яка була вирахувана відповідно до встановленої у висновку експертизи щодо середньої ринкової вартості бензину автомобільного А-95 та дизпалива станом на 21.11.2014 р., проведеної Черкаською торгово-промисловою палатою. В зв'язку з тим, що відповідач не сплатив кошти в повному обсязі за поставку нафтопродуктів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. На думку позивача, відповідача виник обов'язок оплати за поставлений товар згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України негайно, тобто після прийняття товару або товаророзпорядчих документів, у зв'язку з тим, що строк оплати товару сторонами визначений не був.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі № 925/193/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд посилався на відсутність доказів отримання товару відповідачем від позивача за накладною, на підставі якої заявлені позовні вимоги.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі №925/193/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник посилається на те, що отримання відповідачем товару за видатковою накладною №РН-0000047 підтверджується включенням відповідачем до податкового кредиту поставку позивачем товару на загальну суму 37284,00 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі №925/193/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити без змін рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі №925/193/15, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що оскільки позивачем не надано оригіналу видаткової накладної №РН-0000047, який є єдиним доказом отримання паливно-мастильних матеріалів, позов не підлягає задоволенню у зв'язку з недоведеністю позивачем факту отримання відповідачем товару; посилання скаржника на те, що вказана господарська операція могла мати місце, оскільки товариство "Колос 14" включило податкову накладну видану товариством "Дізарт Плюс" до податкового кредиту, не можуть братися до уваги, оскільки з податкової накладної неможливо встановити, що саме було передано - товари, роботи, послуги; неможливо встановити чи відбулась господарська операція з попередньою чи частковою оплатою, чи з відстроченням платежу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Позивач надіслав відповідачу вимогу від 15.12.2014 р. про оплату за дизельне паливо та бензин автомобільний А-95, поставлений позивачем відповідачу 08.01.2014 згідно видаткової накладної №РН-0000047 від 08.01.2014. Вимога отримана відповідачем 18.12.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На підтвердження позовних вимог позивачем надана копія видаткової накладної №РН-0000047 від 08.01.2014 р., в якій в графі "Отримав (ла)" міститься підпис певної особи та печатка відповідача, в графі "замовлення" вказаний договір №ДП -157 від 09.11.2012 р., який сторонами суду не наданий.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 65066,37 грн., з урахуванням збільшеної ринкової вартості дизельного палива та бензину автомобільного А-95, яка була вирахувана відповідно до встановленої у висновку експертизи щодо середньої ринкової вартості бензину автомобільного А-95 та дизпалива станом на 21.11.2014 р., проведеної Черкаською торгово-промисловою палатою; стягнення 16181,73 грн. інфляційних втрат, 2064,30 грн. 3% річних, нарахованих позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті товару.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 664 ЦК України встановлено, що обов'язок продавця передати товар вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено поставку товару за видатковою накладною №РН-000047 від 08.01.2014 р. (загальною вартістю 37284,00 грн. (з ПДВ)), не доведено отримання відповідачем вказаного у видатковій накладній товару, оскільки позивачем не надано оригіналу видаткової накладної №РН-0000047 від 08.01.2014 р. (позивачем повідомлено про те, що у позивача відсутня можливість надати суду оригінал видаткової накладної - №РН-0000047 від 08 січня 2014 року, оскільки він був викрадений, що підтверджується доказами - витягом з кримінального провадження №0001083, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 13.03.2015 та протоколом допиту потерпілого від 13.03.2015 р.), не надано суду договору щодо купівлі-продажу відповідного товару, укладеного між сторонами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що генеральний директор товариства "Колос 14" ОСОБА_4 заперечує свій підпис на видатковій накладній №РН-0000047 від 08.01.2014 р.

Ухвалою місцевого господарського суду від 25.03.2015 р. було призначено у справі почеркознавчу судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи виконано підпис на видатковій накладній №РН-0000047 від 08 січня 2014 року в графі "Отримав (ла)" від імені генерального директора ТОВ "Колос 14" ОСОБА_4 ним самим, чи іншою особою?»; проведення судової експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

30.06.2015 від судового експерта до суду надійшло повідомлення №6584/6585/15-32 від 19.06.2015 про неможливість дачі висновку судово-почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що зазначений в ухвалі умовно-вільний зразок підпису ОСОБА_4 у видатковій накладній №РН-0000047 від 08.01.2014, як такий, вважатися не може, оскільки даний документ є досліджуваним. При ознайомленні з матеріалами наданими для проведення судово-почеркознавчої експертизи, експертами було встановлено, що досліджуваний документ надано у вигляді електрофотокопії поганої якості. Крім того, в ухвалі про призначення судово-почеркознавчої експертизи місяться відомості та пояснення представника позивача по цій справі про те, що оригінал досліджуваного документу, а саме: видаткової накладної №РН-0000047 від 08 січня 2014 року, відсутній, в зв'язку з крадіжкою автомобіля, в якому на момент крадіжки і знаходився даний досліджуваний документ. Враховуючи те, що у розпорядженні експертів відсутній оригінал досліджуваного документу, а згідно п. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, за наявними матеріалами проведення даної експертизи неможливе.

Доводи скаржника про те, що отримання відповідачем товару за видатковою накладною №РН-0000047 підтверджується включенням відповідачем до податкового кредиту поставку позивачем товару на загальну суму 37284,00 грн., відповідно до податкової накладної, яка була виписана директором товариства "Дізарт Плюс" товариству "Колос 14", колегією суддів не приймається, оскільки з наявної в матеріалах справи податкової накладної неможливо встановити, що саме було передано - товари, роботи, послуги та за якою саме господарською операцією.

Також позивачем не обґрунтовано підстав застосування при визначенні розміру заборгованості середньої ринкової вартості бензину автомобільного А-95 та дизпалива, встановленої у висновку експертизи, проведеної Черкаською торгово-промисловою палатою.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено поставку товару за видатковою накладною №РН-000047 від 08.01.2014 р. (загальною вартістю 37284,00 грн. (з ПДВ)), не доведено отримання відповідачем вказаного у видатковій накладній товару, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 65066,37 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 16181,73 грн. інфляційних втрат, 2064,30 грн. 3% річних, нарахованих позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті товару.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 65066,37 грн. основного боргу, в зв'язку з не доведенням позивачем виникнення та наявності заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14", вимоги щодо нарахування та стягнення з відповідача 16181,73 грн. інфляційних втрат, 2064,30 грн. 3% річних нарахованих позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті товару не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс" залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі № 925/193/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/193/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко