КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 910/12600/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року

у справі № 910/12600/15 (суддя - Гулевець О.В.)

з позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані вимоги Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" про зобов'язання відповідача здійснити розрахунково-касові операції (перерахування коштів) згідно платіжних документів: № 1276 від 28.01.2015; №№ 1294, 1293 від 03.02.2015, №№ 3662, 3665, 3659, 3670, 3671, 3672, 3674, 3675, 3664, 3668, 3669 від 28.01.2015, №9423 від 04.02.2015, №№7793, 7789, 7792, 7786, 7791, 7794, 7778, 7782 від 28.01.2015, №3678 від 03.02.2015 та меморіального ордеру №181574441 від 03.02.2015, на загальну суму 38227,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором банківського рахунку, що виявилось у невиконанні поданих позивачем платіжних доручень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року у справі № 910/12600/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач відкривши грошових вкладу банку набув статусу кредитора банку, на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 24.06.2015 року надіслав апеляційну скаргу № 196/08-08 юр від 22.06.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року у справі № 910/12600/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 15.07.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд скарги на 14.09.15р.

У ході розгляуд справи колегія суддів підлягала зміні у відповідності до вимог процесуального законодавства (суддя, яка входила до складу суду перебувала на лікарняному).

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р., у зв'язку з виходом судді Іоннікової І.А. з лікарняного, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 20.10.15р. справу прийнято до провадження до здійснення подальшого розгляду у відповідному складі колегії.

Представники сторін в судове засідання 20.10.2015 року не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 27.10.2011 року між Харківським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (відповідач, банк) укладено договір №4/2011 банківського рахунку (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, банк відкриває клієнту поточні рахунки №№ 7010, 7011, 7012 у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із п. 2.3.3. договору, банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку Клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

За умовами п. 4.3 договору, клієнт має право подавати до банку розрахункові документи як у паперовій формі, так і з використанням електронних розрахункових документів, відповідно до окремо укладеного договору.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками (п. 8.1 договору).

Між сторонами укладено додатковий договір № 6/2011 до договору банківського рахунку № 4/2011 від 27.10.2011, відповідно до якого клієнт доручає банку, а банк бере на себе зобов'язання щоденно здійснювати договірне списання залишку грошових коштів станом з поточного рахунку Клієнта 7012 на рахунок Харківського обласного відділення ФСС з ТВП в ГУДКСУ в Харківській області шляхом оформлення меморіального ордеру. Для здійснення договірного списання надання до банку будь-яких документів не передбачається (п. 1, 2).

13.02.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору банківського рахунку № 4/2011 від 27.10.2011, відповідно до п. 1 якої пункт 1.1 договору викладено в наступній редакції: "Банк відкриває Клієнту поточні рахунки №№ 3010, 3011, 3012 у гривні для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання Банком повідомлення про взяття рахунку на облік державної податкової служби".

27.10.2011 року між сторонами також було укладено договір №5/2011 про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк", згідно з п. 1.1. якого клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання по встановленню та обслуговуванню системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк", виконанню розрахункового обслуговування поточних рахунків клієнта, відкритих в банку за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" з функціями: створення та передача в банк платіжних документів, перегляд платіжних документів, перегляд виписок.

Даний договір є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору №4/2011 від 27.10.2011 банківського рахунку.

Як встановленос судом, позивачем було направлено на виконання відповідачу платіжні доручення № 1276 від 28.01.2015; №№ 1294, 1293 від 03.02.2015, №№ 3662, 3665, 3659, 3670, 3671, 3672, 3674, 3675, 3664, 3668, 3669 від 28.01.2015, №9423 від 04.02.2015р., №№7793, 7789, 7792, 7786, 7791, 7794, 7778, 7782 від 28.01.2015, №3678 від 03.02.2015. Також на виконання умов додаткового договору №6/2011 до договору банк здійснив списання залишку грошових коштів з поточного рахунку позивача №3012 на рахунок Харківського обласного відділення ФСС з ТВП в ГУДКСУ в Харківській області шляхом оформлення меморіального ордеру №181574441 від 03.02.2015р.

Вказані платіжні доручення були прийняті Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", що підтверджується банківськими виписками, проте, відповідачем не виконані.

05.02.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 83 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 26 від 05.02.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА".

Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 06.02.2015.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 85 від 23.04.2015 про продовження повноважень тимчасової адміністрації до 05.06.2015.

Таким чином, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація.

У позовній заяві позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити розрахунково-касові операції (перерахування коштів) згідно платіжних документів: № 1276 від 28.01.2015; №№ 1294, 1293 від 03.02.2015, №№ 3662, 3665, 3659, 3670, 3671, 3672, 3674, 3675, 3664, 3668, 3669 від 28.01.2015, №9423 від 04.02.2015р., №№7793, 7789, 7792, 7786, 7791, 7794, 7778, 7782 від 28.01.2015, №3678 від 03.02.2015р. та меморіального ордеру №181574441 від 03.02.2015, на загальну суму 38227,76 грн.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Апелянт стверджує, що жодна норма Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також будь-яка норма іншого акта законодавства, не пов'язує введення, згідно з Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у неплатоспроможному банку процедури тимчасової адміністрації, з припиненням операційної та іншої діяльності такого банку, банківського обслуговування тощо.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не може погодитись з такими твердженнями, з огляду на наступне.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Так, у ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Водночас, частиною першою статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

У відповідності до п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

За правилом ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач - боржником.

Отже з огляду на вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позивач являється кредитором банку, на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року по справі №910/9232/14 та постановах Вищого господарського суду України від 16 вересня 2014 року по справі № 910/7157/14, від 02 грудня 2014 року по справі №910/10423/14, від 23 грудня 2014 року по справі №910/9228/14, від 29 квітня 2015 року по справі №910/5560/14.

Відтак, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку у строк, встановлений частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з частиною 6 вказаної статті уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів передбачено ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ч. 1 передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання здійснити розрахунково-касові операції за платіжними документами, оскільки у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, в той час як щодо відповідача було запроваджено обмеження передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та введено тимчасову адміністрацію.

Щодо посилання апелянта на положення п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то з огляду на відсутність будь яких відомостей у договорі № 4/2011 банківського рахунку від 27.10.2011 року щодо цільового призначення (зазначених в договорі) поточних рахунків на здійснення грошових операцій пов'язаних саме з виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності та будь яких доказів, які б підтверджували, що кошти на цих рахунках використовувалися виключно для цих цілей, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування положень даної статті конкретно до даного випадку.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Вовчанської міжрайонної виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2015 року по справі № 910/12600/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12600/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко