Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" жовтня 2015 р. Справа № 906/1313/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 05.10.15р.

від відповідача: ОСОБА_2 - директор

від третіх осіб: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (м. Житомир)

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

на стороні позивача - Національний банк України (м. Київ)

на стороні відповідача - ОСОБА_3 (м. Київ)

про стягнення 4 023 571,15 грн.

Строк розгляду спору продовжено до 11.11.15р. за клопотанням сторони у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до господарського суду із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" 4 023 571,15 грн. заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2002793/2 від 25.03.2010, з яких: 3 200 000,00 грн. заборгованість за простроченим кредитом, 51 550,68 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 55 232,88 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 657 534,25 грн. пеня за невчасне погашення основного боргу, 60 72,98 грн. пеня за невчасне погашення відсотків; 32 876,71 грн. 3% річних від суми простроченого боргу; 303,65 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків та 20 000,00 грн. штрафу.

Ухвалами суду від 24.09.2015 та від 06.10.15р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Національний банк України (м. Київ); на стороні відповідача - ОСОБА_3 (м. Київ).

27.10.15р. на адресу суду від відповідача надійшла заява про призначення економічної експертизи, з метою перевірки правильності визначення суми боргу відповідача перед позивачем та правильності нарахування штрафних санкцій.

Суд відмовляє в задоволенні поданої заяви, оскільки не вбачає підстав для призначення у справі економічної експертизи. В матеріалах справи містяться розрахунки суми позову, які були перевірені господарським судом. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 79 ГПК України, зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не обов'язком.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечувала.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно і належним чином.

21.10.15р. до суду повернулася ухвала, яка направлялась на адресу третьої особи - ОСОБА_3, з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.10р. між сторонами був укладений договір кредитної лінії №ВКЛ-2002793/2 (а.с.8-12), відповідно до умов якого позивач (кредитор) зобов'язується надавати відповідачеві (позичальнику) грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з п.1.1.1 договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 3 200 000,00 грн., зі сплатою 24% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами - 19.03.11р.

У разі прострочення кінцевого терміну погашення кредиту, який визначено в п. 1.1.1 цього договору, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором, позичальник сплачує кредитору винагороду за використання кредиту в розмірі 45% річних.

Додатковою угодою №1 до договору від 14.02.11р. передбачено зміну процентної ставки до 17,75% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами 25.03.12р. (а.с.13).

Додатковою угодою №4 від 18.04.14р. сторони передбачили зміну процентної ставки до 21% річних; кінцевий термін повернення заборгованості за всіма траншами - 25.03.15р. У разі прострочення кінцевого терміну погашення кредиту, який визначено в п. 1.1.1 цього договору, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором, позичальник сплачує кредитору винагороду за використання кредиту в розмірі 45% річних (а.с.16).

Кредит надається позичальнику на поповнення обігових коштів (п. 1.2 договору).

Як передбачено п. 2.6 даного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.7 договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 10 числа місяця, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок позивача.

На виконання умов даного договору, позивач надав відповідачеві кредит в сумі 3200000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №6892373 від 25.03.10р. (а.с.17).

Пунктами 3.3.4, 3.3.5 договору сторони визначили, що позичальник зобов'язаний протягом строку фактичного використання траншів кредиту сплачувати проценти за їх використання в порядку, визначеному цим договором; повертати кредиторові у повному обсязі транші кредиту зі сплатою можливих штрафних санкцій у терміни, визначені цим договором.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та іншої заборгованості не виконав.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредитної лінії №ВКЛ-2002793/2 від 25.03.2010р., станом на день звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 3200000,00 грн. боргу за простроченим кредитом, 51550,68 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 55232,88 грн. боргу за простроченими відсотками, яку позивач і просить суд стягнути в позовній заяві.

Суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору кредитної лінії №ВКЛ-2002793/2 від 25.03.10р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання.

Як передбачено частиною 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3200000,00 грн. боргу за простроченим кредитом, 51550,68 грн. заборгованості за нарахованими відсотками та 55232,88 грн. боргу за простроченими відсотками суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 657534,25 грн. пені за невчасне погашення основного боргу, 6072,98 грн. пені за невчасне погашення відсотків, 32876,71 грн. 3% річних від суми простроченого боргу, 303,65 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків та 20000,00 грн. штрафу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 32876,71 грн. 3% річних від суми простроченого боргу та 303,65 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків проведено згідно вимог чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно п.4.1 договору, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період.

У випадку порушення позичальником вимог п.п.3.3.2 - 3.3.11 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту, визначеного в п.1.1.1 цього договору, за кожний випадок (п. 4.2 договору).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунки вказаних зобов'язань, суд вважає, що штраф і пеня нараховані правильно та відповідно до вимог чинного законодавства і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст. 32 ГПК України).

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (10025, м. Житомир, вул. Баранова, 127, код 31088620) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, код 34047020):

- 3 200 000,00 грн. боргу за кредитом;

- 51 550,68 грн. боргу за відсотками;

- 55 232,88 грн. боргу за простроченими відсотками;

- 663 607,23 грн. пені;

- 3 590,36 грн. 3% річних;

- 20 000,00 грн. штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясо Полісся" (10025, м. Житомир, вул. Баранова, 127, код 31088620) в доход Державного бюджету України (доходний рахунок 3002, МФО 811039, банк одержувача ГУДКСУ у Житомирській області, одержувач УДКСУ у м. Житомирі (м. Житомир), 22030001, код ЄДРПОУ суду 03499916, код одержувача 38035726, код судового збору 0349916): 73080,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.10.2015

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (на вимогу)

4,5 - третім особам (рек.)