ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.15р. Справа № 904/7495/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпропетровськ

про повернення грошових коштів

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 17.09.2015 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 02.01.2015 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК", м. Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", м. Дніпропетровськ про повернення грошових коштів в розмірі 3052,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем у розмірі 3052,40 грн., що становить суму за повернутий товар/послугу.

28.09.2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить стягнути з відповідача 183,28 грн. за повернутий товар/послугу.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що грошові кошти у сумі2869,12 грн., сплачені за телефон, повернуті банку. Решта товару та послуг до магазину не повертались, тому відсутні підстави для повернення банку коштів, сплачених за них.

В судових засіданнях оголошувалась перерви з 15.09.2015 року до 28.09.2015 року, з 28.09.2015 року до 12.10.2015 року, з 12.10.2015 року до 19.10.2015 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.10.2015року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2009 між позивачем ПАТ "Дельта Банк" (далі - банк) та відповідачем ТОВ "Алло" у сфері продажу товарів споживачам у кредит було укладено договір про співробітництво № 61-27/08/09-00/ (далі - договір) за умовами якого, у випадках коли певний споживач виявляє бажання отримати у позивача кредит на придбання продукції у відповідача, позивач після проведення певних дій перераховує такі грошові кошти відповідачу (п. 3.2.5. договору), а відповідач надає споживачу відповідну продукцію (п. 3.5. договору).

11.08.2013 між банком та громадянином ОСОБА_3 (далі позичальник, гр. ОСОБА_3А.) було укладено кредитний договір №001-03113-110813 (далі кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3052,40грн. з метою придбання товару/послуг у ТОВ "Алло".

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на користь відповідача у сумі 3052,40 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 54313137 від 12.08.2013 року.

23.08.2013 гр. ОСОБА_3 повернула відповідачу придбаний за рахунок кредитних коштів позивача товар "Термінал Samsung Galaxy Grand Duos 19082" в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про захист прав споживачів", що підтверджується актом про повернення товару й видачі (перерахування) коштів № 0711-000014 (а.с. 51).

27.08.2013 позичальник звернувся до банку з заявою про розірвання договору та надав документ про повернення товару/послуги до ТОВ "Алло", відповідно до якого товар/послугу було повернено відповідачу, проте кошти за повернений товар/послугу позивачем отримано не було.

Відповідно до пункту 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009, якщо споживач у випадках, передбачених чинним законодавством України, повертає товар, придбаний в мережі магазинів продавця за рахунок кредиту з вимогою повернення грошових коштів, сплачених в рахунок вартості товару, продавець зобов'язаний надати споживачу накладну на повернення товару, а її копію-співробітнику банку з відміткою про повернення протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту повернення товару перерахувати грошові кошти в розмірі вартості товару на відповідний рахунок банку. Банк протягом трьох робочих днів з моменту отримання грошових коштів від продавця спрямовує їх на погашення заборгованості споживача за відповідним кредитним договором.

21.10.2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою перерахувати грошові кошти у розмірі 3052,40 грн. за товар/послугу, що було повернуто у зв'язку з розірванням договору № 03113-110813 від 11.08.2013 року.

26.11.2013 за платіжним дорученням № 96890 відповідач повернув позивачу грошові кошти за товар у сумі 2869,12 грн., що не оспорюється позивачем.

Повернення позивачу грошових коштів саме у такому розмірі зумовлено наступним.

Як вбачається з довідки від 11.08.2013 року кредит надавався споживачу для придбання таких товарів та послуг:

Термінал Samsung Galaxy Grand Duos 19082 marble blue

Захисна плівка до телефону Samsung 19082

Комплексний пакет "VIP налаштування"

Подарункова карта "VIP налаштування"

Як вбачається з акту про повернення товару й видачі (перерахування) коштів № 0711-000014 від 23.08.2013року відповідачу повернуто лише термінал Samsung Galaxy Grand Duos 19082 marble blue, інші ж товари та послуги, які фактично спожити в момент їх надання, споживачем не було повернуто.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" розірвання договору надання послуг з ініціативи споживача передбачається у разі їх неналежного виконання, або несвоєчасного виконання.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків у відповідності до приписів ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зважаючи на те, що положення п. 3.7 договору про співробітництво № 61-27/08/09-00/ від 27.08.2009 про перерахування відповідачем грошових коштів позивачу застосовуються лише у випадку повернення споживачем товару у випадках, передбачених чинним законодавством України, то ця норма діяла лише в частині обов'язку відповідача перерахувати позивачу грошові кошти за товар Samsung Galaxy Grand Duos 19082, що і було виконано останнім.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

З наданого позивачем акту про повернення товару й видачі (перерахування) коштів від 23.08.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 було повернуто лише Термінал Samsung Galaxy Grand Duos 19082 marble blue. Слід зазначити, що довідка від 11.08.2013 року про повернення Терміналу Samsung Galaxy Grand Duos 19082 marble blue, захисної плівки до телефону Samsung 19082, комплексного пакету "VIP налаштування", подарункової карти "VIP налаштування" керуючим магазину не підписана, а відтак не сприймається судом як належний доказ (а.с.62).

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду факту повернення споживачем гр. ОСОБА_3 отриманих послуг та захисної плівки до телефону відповідачу на суму 183,28 грн., а отже вимога в частині цієї суми щодо її повернення саме з відповідача є безпідставною та неправомірною.

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається при відмові в позові на позивача.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк, згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві ДЕЛЬТА БАНК, далі - АТ ДЕЛЬТА БАНК.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ ДЕЛЬТА БАНК призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

На підставі рішень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 та №71 від 08.04.2015 в АТ ДЕЛЬТА БАНК запроваджено тимчасову адміністрації строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

03.08.2015 на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147, строк здійснення тимчасової адміністрації в АТ ДЕЛЬТА БАНК продовжено по 02.10.2015 включно.

Пунктом 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду) встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, Позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст.ст.1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.10.2015 року

Суддя ОСОБА_5