ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Справа № 916/1682/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівЧернова Є.В., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
стягувача -Єгоров В.С.,
боржника органу ДВС-не з'явились, -не з'явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"
на ухвалу та постанову господарського суду Одеської області від 16.07.2015 Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.2015
у справі№916/1682/14
за скаргою боржникаКП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"
на дії (стягувачВідділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції -ПАТ "НАК "Нафтогаз України")

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.07.2015 (суддя Шаратов Ю.А.), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 (судді: Діброва Г.І., Колоколов С.І., Разюк Г.П.), та винесеною на підставі ст.1212 ГПК України, відмовлено у задоволенні скарги КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" щодо визнання недійсною постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції) про поновлення виконавчого провадження від 22.06.2015.

КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" в поданій касаційній скарзі просить ухвалу та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення скарги на дії ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.37,39 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.1212 ГПК України. Зокрема, скаржник вказує на те, що його внесення станом на 22.06.2015р. до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процесі погашення заборгованості згідно з Законом України "Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", свідчить про те, що на момент прийняття постанов державного виконавця від 22.06.2015 не відпала обставина, яка стала підставою для зупинення виконавчого провадження згідно постанови державного виконавця від 17.04.2015. Крім того, заявник стверджує, що ані Законом України "Про виконавче провадження", ані Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 14.05.2015 №423-VIII не передбачено право або обов'язок державного виконавця поновити виконавче провадження про стягнення заборгованості на користь НАК "Нафтогаз України", зупинене на підставі п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" до набрання чинності новою редакцією даного закону. Також, на думку скаржника, державним виконавцем та судами не було враховано дію нової редакції Закону України "Про виконавче провадження" у часі. Разом з тим, заявник вказує на те, що в даному випадку стягненню підлягають суми пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, нарахованих на заборгованість за природний газ, поставлений в період жовтень-грудень 2012 року, а не заборгованість за поставлений природний газ, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника стягувача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвала та постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.2014 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" пеню у розмірі 36064,89 грн., 3 % річних у сумі 24469,23 грн., інфляційні втрати в сумі 7445,19 грн., та 41123,12 грн. штрафу.

24.12.2014р. господарським судом Одеської області на виконання рішення господарського суду Одеської області від 21.07.2014 в порядку ст.116 ГПК України видано наказ про примусове виконання рішення у справі №916/1682/14.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.04.2015р. державним виконавцем ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції на підставі п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" було зупинено виконавче провадження з виконання наказу у даній справі у зв'язку з внесенням відповідача до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Постановою державного виконавця ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 22.06.2015 виконавче провадження було поновлено.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадках внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (далі - Закон України №2711-IV).

При цьому, згідно з абзацом 5 ч.2 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених п.15 ч.1 ст.37 цього Закону, - до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Відповідно до ч.5 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача.

Відтак, колегія погоджується з твердженнями скаржника про те, що обставиною для зупинення виконавчого провадження був саме факт внесення підприємства до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а не факт внесення з 06.06.2015р. змін до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 14.05.2015 №423-VIII.

Однак, колегія погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення скарги на дії ВДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції з огляду на таке.

Частиною 2 ст.2 Закону України №2711-IV чітко визначено, що його дія поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Пунктом 1.3 ст.1 Закону України №2711-IV до учасників розрахунків віднесено: підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єктів господарської діяльності, розпорядників коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступників ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядників цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п.1.4 ст.1 Закону України №2711-IV до заборгованості відноситься сума коштів, підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів.

Дійсно, наведеною нормою встановлено вичерпний перелік сум коштів, що підпадають під ознаки заборгованості у розумінні п.1.4 ст.1 Закону України №2711-IV, у випадках наявності якої мають застосовуватися положення п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України №2711-IV (в редакції від 01.08.2014р.) розрахункова дата - дата фіксації учасниками розрахунків сум кредиторської та дебіторської заборгованостей, що належать до погашення з використанням передбачених цим Законом механізмів. Розрахунковою датою встановлюється 1 січня 2013 року, а для казенних підприємств, у тому числі тих, які були казенними станом на 1 січня 2011 року, за зобов'язаннями з оплати електричної енергії - 1 липня 2011 року.

Згідно з абзацом 6 п.3.7 ст.3 Закону України №2711-IV на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо цього підприємства із стягнення заборгованості, яка виникла до 1 січня 2013 року, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів, та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 15 частини першої цієї статті, не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів.

Таким чином, вказаними вище нормами, як виняток, встановлено вичерпний перелік сум та видів заборгованості, за умов наявності якої не підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень стосовно такого боржника, як підприємство паливно-енергетичного комплексу, включене до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України №2711-IV.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок порушення відповідачем умов договору від 18.10.2012 №12/1082-БО-23 купівлі-продажу природного газу (який є енергоносієм в розумінні п.1.5 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"), оскільки у встановлений строк відповідач не здійснив оплату коштів за отриманий природний газ, у скаржника виник обов'язок сплатити нараховані позивачем суми пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу. При цьому, як стверджує заявник та встановлено рішенням суду, основний борг виник за природний газ, поставлений відповідачу протягом жовтня-грудня 2012 року.

Разом з тим, судами з достовірністю встановлено, а скаржником не спростовано той факт, що суми пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу, які були стягнуті судом, нараховувалися позивачем на суму основного боргу в період як до, так і після розрахункової дати (01.01.2013р.).

Відтак, зважаючи на те, що частина стягуваної суми з нарахованих пені, інфляційних втрат, 3% річних та штрафу не відповідає ознакам заборгованості в розумінні п.п.1.4,1.8 ст.1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а Закон України "Про виконавче провадження" та Закон України №2711-IV не надають державному виконавцю права зупиняти виконавче провадження в певній частині стягуваної заборгованості (виниклої до 01.01.2013р.), колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що виконавче провадження за наказом від 24.12.2014 не підлягає зупиненню, який (висновок) мотивований недоведеністю обставин виникнення усієї заборгованості в даній справі на розрахункову дату (01.01.2013р.).

Таким чином, за наведених обставин державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції правомірно було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження від 22.06.2015, у зв'язку з прийняттям якої помилково винесена постанова про зупинення виконавчого провадження від 17.04.2015 є такою, що втратила свою чинність.

Разом з тим, враховуючи, що в даному випадку помилкове посилання судів попередніх інстанцій на те, що у зв'язку з внесенням змін до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" відпала обставина, що зумовлювала обов'язкове зупинення виконавчого провадження, не зробило неможливим та жодним чином не вплинуло на встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду скарги на дії органу Державної виконавчої служби, тобто не призвело до прийняття неправильних по суті рішень, тому в розумінні п.3 ст.1119 ГПК України вказані обставини не можуть бути достатньою підставою для їх скасування.

Зважаючи на вищезазначене, колегія не вбачає підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111,11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 16.07.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у справі №916/1682/14 залишити без змін, а касаційну скаргу КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" - без задоволення.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун