УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

29.10.2015Справа № 910/27675/15

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Інформаційні комп'ютерні системи"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сап Україна"

про визнання недійсним актів

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у прийнятті позовної заяви № 5141 від 23.10.2015 (вх. № 27675/15 від 26.10.2015) слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Приватне акціонерне товариство "Інформаційні комп'ютерні системи" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сап Україна" про визнання недійсним актів № від 30.06.2014 та № від 30.09.2014 за Договором про надання права користування програмним забезпеченням SAP та надання послуг по супроводженню SAP № 31-рпк/2013 від 27.09.2013.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, особа має право звертатись до суду за захистом саме порушених або оспорюваних своїх прав і охоронюваних законом інтересів.

Порушення своїх прав та необхідність їх захисту, особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери.

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

У відповідності до ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом, зокрема, визнання правочину недійсним.

Таким чином, окрім іншого, позивач може звернутися з позовом про визнання недійсним акту.

Разом з тим, акти № від 30.06.2014 та № від 30.09.2014, які просить визнати недійсними позивач, фактично є актами здачі-прийняття послуг за Договором про надання права користування програмним забезпеченням SAP та надання послуг по супроводженню SAP № 31-рпк/2013 від 27.09.2013.

У даному випадку звернення позивача з позовом до господарського суду про визнання недійсними актів № від 30.06.2014 та № від 30.09.2014 (здачі-прийняття послуг), суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 2 п.п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Водночас суд звертає увагу, що вищезазначена вимога про визнання недійсними актів здачі-прийняття послуг, не призводить до поновлення порушеного права, не може бути самостійним предметом позову, а тому не може розглядатися господарським судом.

Предметом позову має бути матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна опиратися на підставу позову. В підставу позову не можуть входити такі обставини, які виступають доказами по справі, зокрема, акти здачі-приймання виконаних робіт. З ними закон не пов'язує виникнення, зміни чи припинення прав або обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять в підставу позову.

Додатково суд звертає увагу, що за змістом позовної заяви № 5141 від 23.10.2015 вбачається наявність укладеного між позивачем та кінцевим користувачем - компанією Verum Capital SRL (Молодова) Договору № КО1-4059Л від 02.06.2014. При цьому у позовній заяві позивач фактично вказує на порушення відповідачем, внаслідок підписання між останнім та позивачем спірних актів, прав кінцевого користувача - компанії Verum Capital SRL (Молдова) на отримання послуг з підтримки програмного забезпечення належної якості , а отже, порушення прав іншої особи, а не позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява № 5141 від 23.10.2015 із визначеним предметом спору - про визнання недійсним актів № від 30.06.2014 та № від 30.09.2014 (здачі-прийняття послуг) за Договором про надання права користування програмним забезпеченням SAP та надання послуг по супроводженню SAP № 31-рпк/2013 від 27.09.2013, не підлягає розгляду в судовому порядку, а рівно, в господарських судах України, у зв'язку з чим суд відмовляє у прийнятті даної позовної заяви.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви відмовити.

Суддя О.В.Гумега