ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2015 р.Справа № 5017/3760/2012

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Одесагаз

про стягнення 36 738 222,43 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства „Одесагаз

до Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

про стягнення 71 488 648,34 грн.

Справа розглядається в частині зустрічного позову

Головуючий суддя Демешин О.А.

Суддя Никифорчук М.І.

Суддя Зайцев Ю.О.

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом) : ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача (позивача за зустрічним позовом) : Ельчібекян І,М.- довіреність

СУТЬ СПОРУ: 20.12.2012 року Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „Одесагаз (далі відповідач) про стягнення 36738222,43 грн.

17.01.2013 року Публічне акціонерне товариство „Одесагаз звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення 71488648,34грн. збитків, завданих неналежним встановленням обсягу граничного обсягу виробничо-технологичних витрат та нормованих витрат природного газу.

Позивач зустрічний позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов від 26.02.2013 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.04.2014 року позов задоволено частково.

22.07.2014 року Постановою Одеського апеляційного господарського суду зазначене Рішення скасовано частково.

30.09.2014 року Постановою Вищого господарського суду України залишено без змін вищевказану Постанову ОАГС.

18.03.2015 року Постановою Верховного суду України Постанову Вищого господарського суду України від 30 вересня 2014 року в частині часткового задоволення зустрічного позову публічного акціонерного товариства Одесагаз скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015 року Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.14 у справі № 5017/3760/2012 та рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.14 скасовано, а справу скеровано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області в частині зустрічного позову.

07.10.2015 року справа прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Демешин О. А., суддя Никифорчук М.І., суддя Зайцев Ю.О.

Відповідач зустрічний позов підтримав.

Позивач вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

В С Т А Н О В И В :

31.01.11 між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" - постачальником та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" - покупцем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №14/161/11.

За умовами цього договору постачальник в 2011 році зобовязався передати покупцеві імпортований природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець, в свою чергу, прийняти і оплатити його в обсязі, зазначеному у пункті 2.1 договору. Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає покупцеві в 2011 році газ з урахуванням вартості його транспортування магістральними трубопроводами в обсязі до 30147,300 тис. куб. м.

В подальшому, між сторонами у справі було укладено низку додаткових угод до спірного договору, якими внесено зміни до договору, окрім іншого, щодо строків його дії, обсягів поставки газу тощо.

ПАТ "Одесагаз" (лист від 03.09.10 №547-09) направило НАК "Нафтогаз України" для затвердження розрахунок виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу по ПАТ "Одесагаз" на 2011 рік в обсязі 54001,260 тис. куб. м; що наказом НАК "Нафтогаз України" від 29.11.10 №556 "Про використання підприємствами з газопостачання та газифікації природного газу для виробничо-технологічних потреб в 2011 році" було затверджено граничний обсяг виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат для ПАТ "Одесагаз" на 2011 рік в обсязі 30147,3 тис. куб. м. Вказаний наказ ПАТ "Одесагаз" не оскаржувало та він є діючим.

Предметом зустрічного позову є вимога Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 71 488 648,34 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного встановлення граничного обсягу виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу.

В обґрунтування зустрічного позову, відповідач посилається на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 р. № 786 (із змінами, внесеними згідно з Постановами KM N 1040 від 27.06.2000; N 633 від 06.06.2001; N 746 від 16.08.2005 N 1571 від 08.11.2006; N 841 від 03.08.2011) «Про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві» з метою реалізації положень, визначених у Законі України «Про енергозбереження» затверджено, на період до введення в дію систем енергетичних стандартів, загальне положення про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві.

П.2 цієї постанови покладено відповідальність за розроблення методик нормування, а також за розроблення і затвердження типових норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у галузевому виробництві - на відповідні міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.

З метою приведення нормативної бази щодо визначення питомих втрат природного газу в розподільних мережах та його виробничо-технологічних витрат у відповідність до вимог чинного законодавства, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15,07. 1997 р. N 786 Мінпаливенерго України видано наказ від 30.05.2003 N 264 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 р. 3aN 570/7891) «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами». Дійсна редакція із змінами, внесеними згідно з наказами Мінпаливенерго № 418 від 01.11.2006 та № 558 від 20.11.2007.

Цим наказом затверджено Методику визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами.

ОСОБА_2 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та погоджено їх з Держкоменергозбереження.

Пунктом 2 Наказу встановлено, що застосування Методик є обов'язковим для підприємств з газопостачання та газифікації НАК «Нафтогаз України».

Наказом НАК «Нафтогаз України» .від 12.11.2007 року № 522 затверджене Тимчасове положення про порядок планування та подання на затвердження розрахунків обсягів виробнично - технологічних витрат, втрат природного газу у процесі його транспортування газорозподільними мережами та під час вимірювання побутовими лічильниками уразі неприведення обєму газу до стандартних умов.

Саме посилаючись на вказану Методику відповідачем, зроблено розрахунок виробничо-технологічних втрат газу на 2011 рік.

При цьому, відповідач, посилаючись на ст. 174 ГК України, вважає, що між НАК „Нафтогаз України та ПАТ „Одесагаз при визначені та затверджені обсягів виробничо - технологічних витрат виникають господарські зобов'язання з того приводу, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно - правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

А тому, відповідач на підставі ст.ст.224-226 ГК України та ст..1166 ЦК України - просить стягнути з позивача 71 488 648,34 грн. збитків, завданих неналежним встановленням обсягу граничного обсягу виробничо-технологичних витрат та нормованих витрат природного газу.

Позивач, у відзиві на зустрічний позов та письмових поясненнях зазначив, що доводи на які посилається ПАТ „Одесагаз у своїй зустрічній позовній заяві не мають жодного відношення до правовідносин, які склались між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз Україн та ПАТ „Одесагаз після підписання договору купівлі-продажу природного газу від 31.01.11 №14/161/11, оскільки цим договором встановлені певні зобов'язання та передбачено чіткий порядок розрахунків, який не яким чином не залежить від будь-яких інших відносин.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В той же час, ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України.

Аналогічні положення містить і ГК України.

Так, відповідно ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Як було зазначено, 31.01.11 між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" - постачальником та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" - покупцем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №14/161/11. За умовами цього договору постачальник в 2011 році зобовязався передати покупцеві імпортований природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець, в свою чергу, прийняти і оплатити його в обсязі, зазначеному у пункті 2.1 договору. Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає покупцеві в 2011 році газ з урахуванням вартості його транспортування магістральними трубопроводами в обсязі до 30147,300 тис. куб. м.

В подальшому, між сторонами у справі було укладено низку додаткових угод до спірного договору, якими внесено зміни до договору, окрім іншого, щодо строків його дії, обсягів поставки газу тощо.

Як зазначалось вище, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, відповідач посилається на приписи статей 224, 225 Господарського кодексу України, яким встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У розумінні приписів наведених норм особа, яка порушила зобовязання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Проте, відповідач не надав суду доказів невиконанні або неналежного виконання позивачем зобовязання, тобто - Договору купівлі-продажу природного газу №14/161/11 від 31.01.2011р., внаслідок чого з позивача, на підставі ст.ст.224, 225 ГК України, було б можливо стягнути збитки.

А застосування ж вищевказаної відповідачем ОСОБА_2 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, за наявності діючого Договору суд вважає безпідставним.

Таким чином, позивач не надав доказів порушення відповідачем будь-яких умов Договору, або вимог Закону в обґрунтування позову. Навпаки, в даному випадку мало місце порушення саме відповідачем умов зазначеного вище Договору, що підтверджено судовими рішеннями по цій справі в частині первісного позову.

Крім того, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено статтею 1166 Цивільного кодексу України, якою відповідач, також, обгрунтовує свої зустрічні позовні вимоги.

За приписами наведеної норми майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У розумінні приписів наведеної норми однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову про відшкодування майнової шкоди, ПАТ "Одесагаз" посилається на те, що внаслідок погодження з ПАТ НАК "Нафтогаз України" ліміту виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат газу при транспортуванні газорозподільними мережами на 2011 рік у меншому розмірі, ніж просило товариство, останнє було змушено укласти спірний договір з метою закупівлі газу у більшому обсязі, ніж необхідно, у звязку з чим зазнало збитків.

При цьому під неправомірними діями НАК „Нафтогаз України відповідач вважає видання цією компанією Наказу № 556 від 29.11.2010р. про встановлення відповідачу виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат газу при транспортуванні газорозподільними мережами на 2011 рік в обсязі 30147,3тис.м.куб.

Однак, вказаний наказ є внутрішнім документом ПАТ НАК „Нафтогаз України. Він не скасовувався та не визнавався недійсним.

Крім того, існування цього наказу ніяким чином не впливає на вирішення спору по цій справі з огляду на те, що відповідач погодився з виробничо-технологічними витратами і нормованими втратами газу при транспортуванні газорозподільними мережами в обсязі 30147,3тис.м.куб., укладаючи з позивачем вищевказаний договір, недійсність якого, як в цілому, так і в частині визначення обсягів виробничо-технологічних витрат у судовому порядку не визнано.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі виникли зобовязальні відносини, які випливають із договору купівлі-продажу природного газу №14/161/11 від 31.01.11р., то суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 1166 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 30 жовтня 2015 р.

Головуючий суддя О. А. Демешин

Суддя М. І. Никифорчук

Суддя Ю. О. Зайцев