номер провадження справи 17/139/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 Справа № 908/5089/15

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю Укрнасінняпром, 70417, Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Сонячне шосе, буд. 50

до відповідача: державного підприємства Дослідне господарство Елітне Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, 70417, Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Інституцька, буд. 1

про стягнення 66 431,98 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 06.05.15 б/н

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

21.09.15 до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Укрнасінняпром (надалі ТОВ Укрнасінняпром) з позовною заявою про стягнення з державного підприємства Дослідне господарство Елітне Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (далі ДП «ДГ «Елітне») заборгованості за поставлений товар в сумі 66 431,98 грн., з якої: 32 242,32 грн. сума основного боргу, 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індекс інфляції.

21.09.15 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено вищевказану позовну заяву до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 21.09.15 судом порушено провадження у справі №908/5089/15, якій присвоєно № провадження 17/139/15. У сторін витребувані документи необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 21.10.15.

За заявою представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 21.10.15, на підставі ст. ст. 82-1, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику позивача розяснено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилається на видаткову накладну від 16.06.10 № РН-0000070 згідно якої відповідачу було поставлено товар на загальну суму 32 242,32 грн. Як пояснював позивач, за отриманий товар відповідач не розрахувався, у звязку з чим позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 17.04.13 № 97 про сплату заборгованості. Враховуючи, що станом на час звернення з позовом до суду відповідач не сплатив борг в сумі 32 242,32 грн., позивач просить суд на підставі ст.ст. 11, 202, 207, 509, 526, 599, 610, 611, 612, 625, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 180, 193 ГК України стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлений товар в розмірі 32 242,32 грн., 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції.

Відповідач в судове засідання за викликом не зявився, 21.10.15 на адресу суду надійшла заява, якою відповідач просить суд, керуючись ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, застосувати строк позовної давності у справі № 908/5089/15 до вимог ТОВ Укрнасінняпром про стягнення з відповідача 32 242,32 грн. суми основного боргу, 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції. У звязку з чим, у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Із змісту ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин у простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялись за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів звязку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги у цій справі позивач посилається на укладення між сторонами усного правочину щодо поставки товарів, за яким позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 32 242,32 грн. за видатковою накладною від 16.06.10 № РН-0000070.

Розглянувши додані позивачем до матеріалів цієї справи докази судом встановлено, що за видатковою накладною від 16.06.10 № РН-0000070 товарно-матеріальні цінності на суму 32 242,32 грн. були отримані представником ДП «ДГ «Новатор» ІМК УААН - ОСОБА_2 за довіреністю від 16.06.10 № 117, яка долучена позивачем до матеріалів цієї справи.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи виставлений ДП «ДГ «Новатор» ІМК УААН рахунок-фактуру від 16.06.10 № СФ-0000040 на оплату товарів в загальній сумі 32 242,32 грн.

Згідно положень п. 1.4. Статуту ДП «ДГ «Елітне», доданого відповідачем до матеріалів справи, ДП «ДГ «Елітне» є правонаступником землі, майна, майнових прав та зобовязань Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України.

Отже, надані до суду документи в сукупності свідчать про наявність між сторонами угоди (правочину), який за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2).

Із змісту наведеної вище статті вбачається, що істотними умовами договору поставки є предмет і ціна. Законодавством не передбачено обовязковість письмової форми договору поставки.

Як вбачається з наданих суду документів, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні обовязки. Обовязки позивача виразились у поставці товару, а обовязки відповідача - в оплаті отриманого товару.

Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами відбулась угода поставки у вигляді досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, необхідних для зазначених угод.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов до говору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України (ГК України), п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобовязань належним чином не виконав, оплату за отриманий за видатковою накладною від 16.06.10 № РН-0000070 товар на суму 32 242,32 грн. не оплатив. Доказів протилежного матеріали цієї справи не містять.

У відповідності з п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вбачається, що вимогою від 17.04.13 № 97, направленою 22.04.13 на адресу ДП «ДГ «Елітне», позивач просить відповідача в 7-денний строк з дня предявлення цієї вимоги перерахувати суму боргу, в т.ч. за отриманий товар за видатковою накладною від 16.06.10 № РН-0000070 на поточний рахунок ДП «ДГ «Елітне».

Матеріали цієї справи свідчать, що відповідач грошові кошти в розмірі 32 242,32 грн. позивачу не перерахував.

Отже, відповідач порушив свої зобовязання.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 32 242,32 грн. основного боргу, 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції.

Факт наявності основної заборгованості в розмірі 32 242,32 грн. підтверджується матеріалами цієї справи.

21.10.15 на адресу суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності у справі № 908/5089/15 щодо вимог про стягнення з ДП «ДГ «Елітне» 32 242,32 грн. основного боргу, 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції.

Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами норм, викладених в частинах 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 692 ЦК України, термін виконання зобовязання, що випливає з правовідносин поставки чітко встановлений вищезазначеною спеціальною нормою ЦК України - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.13 № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Оскільки зобовязання з проведення розрахунків за отриманий товар, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України, повинно було виконано відповідачем 16.06.10, тобто після прийняття останнім товару, то перебіг позовної давності в спірних правовідносинах розпочався з дня, наступного за останнім днем, у якому відповідне зобов'язання мало бути виконане, тобто в даному випадку з 17.06.10 та сплинув - 17.06.13.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на дату звернення з позовом до суду строк позовної давності щодо стягнення основного боргу в сумі 32 242,32 грн. за поставлений товар на підставі видаткової накладної від 16.06.10 № РН-0000070 сплив.

В ході розгляду цієї справи позивач не навів жодної поважної причини пропущення ним строку звернення до суду з цим позовом у справі за захистом свого порушеного права.

Таким чином, оскільки сплив позовної давності відповідно до норм ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, судом відмовляється у задоволенні вимог ТОВ Укрнасінняпром про стягнення з ДП «ДГ «Елітне» 32 242,32 грн. суми основного боргу.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції.

Статтею 266 ЦК України унормовано, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на викладене, строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача 5 074,85 грн. 3% річних та 29 114,81 грн. індексу інфляції сплив. А тому, судом відмовляється у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір в розмірі 1 218 грн. покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 43, 45, 22, 33, 34, 49, 69, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 27.10.15

Суддя В.Л. Корсун