ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р.Справа № 922/5634/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаврон-ДС", м. Харків
провизнання недійсним договору
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ( дов. без № від 20.10.2015 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаврон-ДС" (відповідач) про визнання договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений сторонами договір купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки при його укладенні не узгоджена істотна умова договору - предмет договору купівлі-продажу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 9.10.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.10.2015 року.

У судовому засіданні 20.10.2015 року у межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.10.2015 року.

19.10.2015 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх.№ 42047 на позовну заяву, у якому зазначає, що твердження позивача про те, що наявні усі підстави для визнання договору недійсним у звязку із тим, що в ньому не визначено істотної умови договору - предмету, а саме, не вказано конкретну назву товару, кількість товару і вартість за одиницю товару не відповідає дійсності. В пункті 1.1 договору зазначено, що «Продавець зобовязується передати приналежну йому багатокомплектну відкриту скада систему (далі іменована - товар) у відповідності зі специфікацією (додаток №1 до цього договору) у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору». Сторонами при укладенні договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року було обумовлено конкретну назву товару, кількість товару і вартість за одиницю товару в додатку №1. Крім того, дійсність спірного договору підтверджується тим, що сторонами було фактично виконано умови договору (т. 1 , а.с. 22-23).

Відповідач у призначене судове засідання 27.10.2015 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженого представника відповідача ОСОБА_2 (дов. б/н від 19.10.2015 року) на листі про перерву яка була оголошена у судовому засіданні 20.10.2015 року (т. 1, а.с. 52).

Позивач у судовому засіданні 27.10.2015 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд визнання договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року недійсним з підстав викладених у позовній заяві.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.10.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

24.03.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго" (надалі - позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лаврон-ДС» (надалі -відповідач, продавець) було укладено договір купівлі-продажу №134/114Д-15 (т.1, а.с. 9-11).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на недійсність договору у зв'язку із не визначеністю у встановленому законом порядку предмета договору, а саме тим, що не вказано конкретної назви товару, кількість товару і вартості за одиницю.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 4 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимоги однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Така правова позиція суду відповідає п.7 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором купівлі-продажу, за яким одна сторона(продавець) передає або забовязується передати товар у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або забовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( стаття 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно пункту 1.1 договору, продавець зобовязується передати приналежну йому багатокомплектну відкриту СКАДА систему (далі іменована - товар) у відповідності зі специфікацією (додаток №1 до цього договору) у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець повинен передати товар покупцю у повному обсязі згідно із специфікацією (додатком № 1).

24.03.2015 року року між сторонами погоджено та підписано додаток № 1 до договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року. Відповідно до даного додатку № 1 до договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року позивачем та відповідачем узгоджено специфікацію багатокомплексна відкрита скада система, визначеного пунктом 1.1. Договору.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що сторонами відповідно до пункту 1.1. договору визначено предмет договору, а в Додатку 1 до договору, містяться положення про конкретну назву товару, кількість товару і вартість за одиницю товару, які визначені сторонами у наявному Додатку 1 до Договору, підписаному та скріпленому печатками обох сторін (т. 1, а.с. 12).

За таких обставин, посилання позивача на не визначення у встановленому законом порядку предмету договору, є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу №134/114Д-15 від 24.03.2015 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Моноліт Енерго" та товариством з обмеженою відповідальністю «Лаврон-ДС» .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір у разі відмові у позові покладається на позивача.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3