РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23219/15 15.10.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Київ"

до Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека"

про стягнення 21 998,45 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бойкініч Д.В. за довіреністю № 25/87 від 16.03.2015 р.;

від відповідача: Дешко М.М. за довіреністю № б/н від 03.01.2015 р.;

Корнута Т.І. за довіреністю № б/н від 03.01.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк "Київ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека" про стягнення 21 998,45 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.09.2015 р.

18.09.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

23.09.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. представники відповідача подали клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 23.09.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 23.09.2015 р. оголошувалась перерва до 15.10.2015 р.

13.10.2015 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 15.10.2015 р. підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 15.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк "Київ" (позивач, Замовник) та Приватним підприємством "Комсервіс-Безпека" (надалі - відповідач, Виконавець) укладено Договір № 527-ФО про закупівлю послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 2.1. Договору, Виконавець зобов'язується у строк, визначений цим Договором, надати Замовнику «послуги, пов'язані з безпекою, інші», а саме охорона приміщення ПАТ «АКБ «КИЇВ» (надалі - Послуги), а Замовник - прийняти і оплатити такі Послуги. Адреса приміщення (надалі - Об'єкт), вид Послуг, вартість Послуг в місяць та за весь строк їх надання зазначені в Додатку 1 до цього Договору, який є невід'ємною його частиною. Виконавець повинен надати Замовнику Послуги, якість яких відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно з п. п. 5.1. - 5.3. Договору, строк надання Послуг: з « 01» березня 2015 року по « 24» травня 2015 року. Місце надання - Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Миру, 151 (відповідно до додатка №1 до Договору). Охорона Об'єкта здійснюється шляхом організації та практичного здійснення заходів, спрямованих на забезпечення схоронності, цілісності визначених Замовником та належних йому будівель, споруд, територій, транспортних засобів та майна з метою відвернення та/або недопущення безпосередніх протиправних посягань на майно, припинення несанкціонованого Замовником доступу до нього для збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення Замовником цього майна, всіх належних йому повноважень щодо нього.

Пунктами 5.5. - 5.7. Договору сторони погодили, що Виконавець не приймає майно Замовника на зберігання і не вступає у володіння цим майном. Про надані протягом календарного місяця Послуги Виконавець складає Акт приймання передачі наданих послуг в двох примірниках. Акт приймання-передачі наданих послуг підписується уповноваженим представником Виконавця і скріплюється його печаткою та в останній робочий день цього місяця передається Замовнику для розгляду. Акт приймання-передачі наданих послуг розглядається Замовником протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня отримання, підписується уповноваженим представником Замовника і скріплюється його печаткою та повертається Виконавцю один примірник акту. За наявності у Замовника зауважень щодо якості та обсягу наданих Послуг, він має право не підписувати Акт приймання-передачі наданих послуг, надавши Виконавцеві відмову із письмовими обґрунтованими зауваженнями для розгляду та надання Замовнику письмового повідомлення про вжиті заходи.

Умовами п. п. 7.1., 7.7. - 7.10. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Сторони дійшли згоди про те, що відшкодування нанесених Замовнику збитків за цим Договором буде здійснюватись у розмірі завданих прямих збитків. Факти крадіжки, грабежу, розбою, а також факти знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на Об'єкт або в силу інших причин з вини працівників Виконавця, що здійснюють охорону Об'єкту, встановлюються в установленому законодавством порядку. Розмір збитків повинен бути підтверджений відповідним документом та розрахунком вартості викрадених, пошкоджених або знищених матеріальних цінностей, складених за участю представника Виконавця та звіреними з бухгалтерськими даними. При поверненні викраденого майна та при складанні відповідних документів присутність представника Виконавця є обов'язковою. Вартість поверненого майна виключається із загальної суми вартості, оціненої Замовником, а раніше сплачена Виконавцем сума за це майно повертається останньому.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 906 Кодексу, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обґрунтування заявлених у даному позові вимог позивач посилається на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по охороні приміщення, з нього зникло майно, що належить позивачу, на загальну суму 21 998,45 грн.

Позивач зазначає, що нестача майна (меблів, побутових приладів, сейфа, банкоматів) була виявлена працівниками ПАТ «АКБ «КИЇВ» та АБ «Укргазбанк» при проведенні інвентаризації, про що працівниками ПАТ «АКБ «КИЇВ» було складено акт оцінки збитків, у якому зазначено майно, що зникло під час надання послуг Виконавцем.

Вартість зниклого майна Банку, що знаходилось за адресою: Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Миру, 151, у розмірі 21 998,45 грн., підтверджується висновком ЗАТ «Консалтинпорсервіс» про вартість об'єкта оцінки (основних засобів та малоцінних необоротних активів).

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що майно зникло з вини відповідача, у зв'язку з чим вартість такого майна підлягає стягненню з останнього.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не доведено перебування майна у приміщенні ПАТ «АКБ «КИЇВ» під час надання відповідачем послуг з охорони та наявність вини відповідача у викраденні такого майна.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За правилами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 35 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, суд звертає увагу позивача на те, що належними доказами вчинення крадіжки майна, в тому числі під час надання відповідачем охоронних послуг за Договором, являється відповідне рішення, прийняте за фактом вчинення злочину.

У той же час, у матеріалах справи наявна копія листа позивача від 22.07.2015 р. № 27.4/513 (додаток до пояснень відповідача від 13.10.2015 р.), з якого вбачається звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, у зв'язку з чим Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області відкрито кримінальне провадження.

Проте, до господарського суду міста Києва не надано будь-яких рішень або вироків, прийнятих у даному кримінальному провадженні, які б надали можливість встановити суду наявність самого факту крадіжки, моменту її вчинення, доказів наявності спірного майна під час надання відповідачем охоронних послуг тощо.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Київ" до Приватного підприємства "Комсервіс-Безпека" про стягнення 21 998,45 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 20.10.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна