КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 911/1236/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Власова Ю.Л.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання: Котовський С.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кондяков А.С. (дов. №15/72 від 30.09.2015 року);

від відповідача - Ковальов С.В. (дов. №28/2015 від 23.01.2015 року);

від третьої особи - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ" "УФС" Гончарова Сергія Івановича

на рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2015 року

у справі № 911/1236/15 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національного банку України

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" звернулось до Господарського суду Київської області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" про визнання недійсним договору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.06.2015 року у справі № 911/1236/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ" "УФС" Гончарова Сергія Івановича звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончарова С.А. (головуючий), Скрипки І.М., Шаптали Є.Ю.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року у зв'язку з відпусткою суддів Самсіна Р.І., Шаптали Є.Ю., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Власов Ю.Л., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 року зазначену апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 09.09.2015 року.

31.08.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив відповідача, у відповідності до якого останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09.09.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року, у зв'язку з відпусткою Пономаренка Є.Ю.. змінено колегію суддів: Гончаров С.А. (головуючий), Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року розгляд справи відкладено до 16.09.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 року розгляд справи відкладено до 22.09.2015 року.

22.09.2015 року до канцелярії суду надійшли письмові пояснення відповідача

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року розгляд апеляційної скарги у справі №911/1236/15 відкладено на 20.10.2015 року.

В судове засідання, призначене на 20.10.2015 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив.

Сторони не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" (кредитор) було укладено договір про надання міжбанківського кредиту №MM67818LG (далі за текстом - Договір кредиту), у відповідності до умов якого Кредитор надає позичальнику міжбанківський кредит у розмірі 3 000 000,00 (три мільйони) доларів США 00 центів на строк до 06.08.2014 року.

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання, між Кредитором, як Іпотекодержателем, та Позичальником, як Іпотекодавцем 04.07.2014 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мангуш А.М. та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номері № 3401.

Згідно умов Договору іпотеки в іпотеку ПАТ "Авант-Банк" було передано нежитлову будівлю, літ "A-З", загальною площею 1465,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Харківська набережна, буд. 4/5-А (Предмет іпотеки), з подальшими змінами.

Внаслідок невиконання позивачем своїх зобов'язань за Договором кредиту, між сторонами укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 08.08.2014 року (а.с. 18-19), у відповідності до п.1. якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає у власність за цим договором право власності на нерухоме майно - нежитлова будівля, літ. «А-3», загальною площею 1 465,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, Харківська набережна, буд. №4/5-А, в рахунок виконання Іпотекодавцем основного зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитними коштами за Договором про надання міжбанківського кредиту №ММ67818LG від 01.04.2014 року, та Договору про внесення змін та доповнень до Договору про надання міжбанківського кредиту від 01.04.2014 року №ММ67818LG від 06.08.2014 року в розмірі 3 060 000,00 доларів США, що забезпечується Договором іпотеки.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що постановою Правління Національного банку України №410/БТ від 15.07.2014 року ПАТ "КБ "УФС" було віднесено до категорії неплатоспроможних на 180 днів та заборонено здійснювати будь-яке відчуження будівель та споруд ПАТ "КБ "УФС" без погодження з Управлінням НБУ Донецькій області. Враховуючи викладене, позивач вважає, що представник Співак Ю.В. при підписанні спірного Договору діяла поза межами наданих довіреністю від 02.10.2012 року повноважень. Відчуження Предмету застави на користь відповідача порушує права та інтереси ПАТ "КБ "УФС", оскільки вчинене всупереч прийнятій НБУ постанові №410/БТ від 15.07.2014 року.

Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків (ст.4 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" визначено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до ст.75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв: 1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків: щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів; 2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані у строк з вини банку; 3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; 4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: 4-1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України; 5) систематичне незабезпечення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Проблемний банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів. Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою №410/БТ від 15.07.2014 року правління Національного банку України Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Український фінансовий світ" було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.

З метою відновлення фінансового стану банку з дня прийняття постанови установлено, зокрема, таке обмеження у діяльності Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" як не здійснювати відчуження будівель і споруд Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" без погодження з Управлінням Національного банку України в Донецькій області.

За своєю правовою природою постанова №410/БТ від 15.07.2014 року Національного банку України є актом індивідуальної дії, який вирізняться споміж інших юридичних актів тим, що стосується конкретної особи. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Тобто такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (Аналогічна правова позиція викладена у п.3.17.1 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Нормами чинного законодавства України не передбачено, що господарський договір може бути визнано недійсним у разі порушення при його укладанні відомчого акту, що є правовим актом індивідуальної дії.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що Постанова №410/БТ від 15.07.2014 року Національного банку України була прийнята стосовно Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ", а не обох контрагентів за спірним правочином, внаслідок чого не може мати юридичних наслідків для Публічного акціонерного товариства "Авант-банк".

При цьому, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів ст.75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, що фактично свідчить про відсутність у відповідача під час укладання спірного правочину об'єктивної можливості дізнатись про відповідні обмеження у діяльності заявника.

Щодо посилань апелянта на укладання оскаржуваного договору без попереднього погодження спостережної ради Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість вказаних тверджень з огляду на наступне.

За приписами ч.1 ст.46 Закону України "Про акціонерні товариства" в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися наглядова рада акціонерного товариства, яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність виконавчого органу.

Наглядова рада акціонерного товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність виконавчого органу (ч.1 ст.51 Закону України "Про акціонерні товариства").

У відповідності до ст.52 Закону України "Про акціонерні товариства" до компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами. До виключної компетенції наглядової ради належить: затвердження в межах своєї компетенції положень, якими регулюються питання, пов'язані з діяльністю товариства; затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу, встановлення розміру їх винагороди; прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених частиною першою статті 70 цього Закону; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради згідно із статутом акціонерного товариства. Питання, що належать до виключної компетенції наглядової ради акціонерного товариства, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів, за винятком випадків, встановлених цим Законом.

Згідно з п.4.5 статуту Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (у редакції, що затверджена рішенням загальних зборів акціонерів банку, оформленим протоколом №2 від 03.08.2013 року) зазначено, що спостережна рада є органом банку, що здійснює захист прав акціонерів банку і в межах своєї компетенції, визначеної статутом та законодавством України, контролює діяльність ради дерикторів банку.

До виключної компетенції спостережної ради заявника належить, в тому числі, прийняття банком рішення про вчинення значного правочину, затвердження рішення ради директорів щодо відчуження майна банку на суму більш ніж 1 000 000 грн., а також відчуження транспортних засобів та/або нерухомого майна банку незалежно від їх вартості.

З протоколу засідання від 05.08.2014 року вбачається, що спостережною радою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" було прийнято рішення, яке оформлено протоколом б/н від 05.08.2014 року, про укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставного майна, а також наглядовою радою позивача затверджено представником на укладання відповідних договорів - Співак Юлію Володимирівну, яка діє на підставі довіреності б/н від 02.10.2012 року.

Доказів визнання недійсним наведеного вище рішення органу управління Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" у передбаченому чинним законодавством порядку матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, твердження заявника, про укладання спірного правочину без відповідного погодження наглядової ради, як того вимагає статут Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ", спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що при укладанні спірного правочину повноваження представника Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" було підтверджено довіреністю б/н від 02.10.2012р., яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мангуш Андрієм Миколайовичем.

У відповідності до ч. 3 ст. 244 вказаного Кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи (ст.ст.245, 246 Цивільного кодексу України).

Довіреність є підставою для представництва і ґрунтується на односторонньому волевиявленні особи, яку представляють і за своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, правомірність якого презюмується. Аналогічну позицію наведено у постанові від 19.12.2011 року Вищого господарського суду України по справі №5016/2369/2011(6/148).

Докази скасування довіреності б/н від 02.10.2012 року або визнання її недійсною в матеріалах спарви відсутні.

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

У ч.1 ст.207 Господарського кодексу України зазначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав для визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 12.06.2015 року у справі № 911/1236/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ" "УФС" Гончарова Сергія Івановича, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ" "УФС" Гончарова Сергія Івановича на рішення господарського суду Київської області від 12.06.2015 року у справі № 911/1236/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ "КБ" "УФС" Гончарова Сергія Івановича на рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2015 року у справі №911/1236/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2015 року у справі №911/1236/15 залишити без змін.

3. Справу №911/1236/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Л. Власов

Є.Ю. Шаптала