РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2015Справа №910/19110/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва

про стягнення 12 394,48 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Лелюх Л.П. - представник, довіреність без номеру від 01.08.15 р.;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом без номеру від 16.06.15 р. до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва про стягнення 12 394,48 грн. заборгованості, а саме: 7 138,51 грн. основного боргу за договором №ДС-65 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів від 27.01.14 р., 4 987,84 грн. процентів річних та 268,13 грн. інфляційних втрат, а також судових витрат у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на невиконання відповідачем належним чином умов укладеного між сторонами договору №ДС-65 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів від 27.01.14 р. в частині оплати виконаних позивачем підрядних робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 7 138,51 грн., за наявності якої позивачем нараховано три проценти річних в сумі 268,13 грн. та інфляційні втрати в сумі 4 987,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.15 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/19110/15 та призначено справу до розгляду на 09.09.15 р.

У судове засідання 09.09.15 р. уповноважені представники позивача та відповідача не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.15 р. розгляд справи відкладено на 06.10.15 р.

У судове засідання 06.10.15 р. з'явився уповноважений представник позивача. Відповідач свого повноважного представника у судове засідання 06.10.15 р. не направив.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №785, 236.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

До початку судового засідання 09.09.15 р. представником позивача подано до Господарського суду міста Києва заяву без номеру від 08.09.15 р. про залучення доказів до матеріалів справи, в якій просив залучити до матеріалів справи документи згідно переліку, зокрема, письмове підтвердження від 08.09.15 р. про те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Заяву разом з доданими до неї документами судом долучено до матеріалів справи.

Документи, витребувані ухвалами суду від 27.07.15 р. від 09.09.15 р., позивачем надано суду не в повному обсязі, відповідачем - не надано.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судових засідань 09.09.15 р. та 06.10.15 р. позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова №18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті відповідачем суду не надано, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до статей 20, 22, 60, 74 та частини 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.15 р. повідомив суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу складу суду представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 06.10.15 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

27 січня 2014 року між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (відповідач у справі, Замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт» (позивач у справі, Підрядник за договором) було укладено договір №ДС-65 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів (далі - Договір), за умовами якого Підрядник зобов'язується виконати відновлювальні роботи з ремонту ліфтів, а Замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку та на умовах передбачених даним Договором, та у відповідності із затвердженою договірною ціною та локальним кошторисом, які являються додатком до даного Договору та його невід'ємною частиною.

Розділами 1 - 9 Договору сторони узгодили предмет Договору та його вартість, порядок здачі-приймання робіт та розрахунків, умови про дефекти та гарантійні строки, права, обов'язки та відповідальність сторін тощо.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.14 р., а в частині оплати - до повного виконання Замовником своїх зобов'язань за цим Договором (п. 9.1. Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який регулюється нормами §1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Пунктами 1.2., 1.3. Договору зазначено, що адресний перелік ліфтового обладнання, що підлягає відновлювальним роботам визначається в Додатку №1 до даного Договору. Перелік робіт, що підлягають виконанню по конкретному ліфту або групі ліфтів, визначається відповідними кошторисами, що являються невід'ємною частиною даного Договору та погоджується сторонами.

Додатком №1 до Договору сторони погодили адресний перелік ліфтового обладнання, що підлягає відновлювальним роботам.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов Договору загальна вартість робіт за даним Договором складається із вартості робіт по кожному окремому об'єкту згідно кошторисної документації та становить 7 138,51 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 189,75 грн. (п. 2.1. Договору). Оплата робіт здійснюється за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних робіт (форма КБ-2в. Термін перевірки замовником наданої форми актів - три робочих дні (п. 2.2. Договору). Кошторисна вартість по конкретному об'єкту або групі об'єктів визначається у відповідності до «Правил визначення вартості будівництва» ДСТУ БД. 1.1-2013 та Ресурсних елементів кошторисних норм на ремонт пасажирських та вантажних ліфтів ВБН Д.2.8-204.02-2004 (п. 2.3. Договору).

Згідно п. 5.1.1. Договору Підрядник зобов'язаний виконувати визначені цим Договором роботи якісно у відповідності з будівельними нормами і правилами.

Пунктом 3.1. Договору зазначено, що Замовник не пізніше п'яти календарних днів, після отримання від Підрядника повідомлення про завершення виконання робіт, зобов'язаний направити комісію для приймання робіт передбачених п. 1.2. цього Договору.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. Договору здача-прийняття виконаних робіт оформляється актами форми КБ-2в, яка підписується обома сторонами. Замовник вправі відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків та дефектів.

За умовами Договору замовник зобов'язаний прийняти виконані Підрядником роботи, до яких не має зауважень та своєчасно, як передбачено у п. 2.7. цього Договору, оплатити їх вартість. При виявленні відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт Замовник видає підряднику припис про їх усунення, а при значних порушеннях призупиняє виконання робіт, про що видає Підряднику відповідний припис (п. 5.3.1. Договору).

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

За наданими позивачем матеріалами судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем виконані, а відповідачем прийняті по обсягу та якості роботи (заміна котушок тормозу) на суму 7 138,51 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками обох підприємств актом приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3) за січень 2014 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Як вбачається із наданих позивачем акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за січень 2014 р., довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3) за січень 2014 р. та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаними актами відсутні.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо виявлення відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт, а також термінів виконання робіт, як і приписів про їх усунення, до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договору та відмови від приймання виконаних та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за січень 2014 р., а також заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по виконанню відновлювальних робіт з ремонту ліфтів (заміни котушок тормозу), обумовлених Договором, згідно адресного переліку ліфтового обладнання, що підлягає відновлювальним роботам (Додаток №1 до Договору), та в обсягах, зазначених в акті приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за січень 2014 р., а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Згідно частини 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 2.7. Договору розрахунок за виконані роботи Замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін актів виконаних робіт.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень ч.ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Проте, за твердженнями позивача, в порушення умов Договору відповідач - Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва свого грошового зобов'язання в частині оплати вартості виконаних позивачем відновлювальних робіт з ремонту ліфтів належним чином не виконав та у визначений п. 2.7. Договору строк грошові кошти не перерахував, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 7 138,51 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва свої зобов'язання щодо перерахування коштів за виконані позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт» відновлювальні роботи з ремонту ліфтів (заміни котушок тормозу) в розмірі 7 138,51 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у встановленому судом вище розмірі, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного Договору №ДС-65 від 27.01.14 р. на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів або окремих його положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору на час їх підписання та виконання з боку сторін відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 7 138,51 грн. основного боргу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Крім того, згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати виконаних робіт у терміни, визначені умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення три проценти річних в сумі 268,13 грн. за період з 17.03.14 р. по 16.06.15 р. та індекс інфляції в сумі 4 987,84 грн. за період з березня 2014 р. по червень 2015 р., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В свою чергу, відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Згідно з п. 3 Постанови №14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення відсотків річних та індексу інфляції судом встановлено, що розмір процентів річних, перерахованих судом у відповідності до вимог цивільного законодавства та положень Договору в межах визначеного позивачем періоду становить 268,13 грн., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача розміру процентів річних в сумі 268,13 грн. підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Розмір інфляційних втрат, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, є більшим, ніж заявлено позивачем, і становить 5 036,35 грн. Проте, приймаючи до уваги пред'явлення позивачем до стягнення індекс інфляції в сумі 4 987,84 грн., виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині індексу інфляції, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат за несвоєчасну оплату вартості виконаних позивачем відновлювальних робіт з ремонту ліфтів підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 4 987,84 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст.49 Господарського процесуального Кодексу України судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. має бути покладений на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (02217, м. Київ, Деснянський район, вул. Закревського, буд. 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МайстерЛіфт» (04073, м. Київ, Оболонський район, провулок Куренівський, буд. 17 літера Ш, ) 7 138,51 грн. (сім тисяч сто тридцять вісім гривень п'ятдесят одну копійку) основного боргу, 268,13 грн. (двісті шістдесят вісім гривень тринадцять копійок) процентів річних, 4 987,84 грн. (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень вісімдесят чотири копійки) інфляційних втрат та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 30 жовтня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон