ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.10.2015 Справа № 905/1835/15

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет», м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк

про: стягнення 66945,91 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 12.05.2015р.

від відповідача: не зявився.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укрвторчормет», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк про стягнення збитків, які виникли у зв'язку з несхоронністю вантажу при перевезенні у розмірі 66945,91 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається те, що у виконання зобов'язань за договором №142 від 27.05.2013р., який укладений між позивачем та ТОВ «Вторметал», на адресу ПАТ «МК «Азовсталь» за накладною №43411818 від 12.05.2015р. позивач відправив вантаж у вагоні №65295149, однак, на станції Волноваха залізницею виявлено недостачу вантажу, про що був складений комерційний акт AQ654467/40/249 від 21.05.2015р.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.09.2015р. по справі №905/1835/15 призначено суддю Макарову Ю.В.

Ухвалою суду від 02.09.2015р. провадження у справі було порушено та призначено до розгляду на 29.09.2015р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 28.09.2015р. у звязку з перебуванням на лікарняному судді Макарової Ю.В. справу №905/1835/15 передано на розгляд судді Бойко І.А.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. провадження у справі відкладено розгляд справи на 28.10.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, документів, витребуваних ухвалою про відкладення розгляду справи від 29.09.2015р. не надав.

Ухвала суду надсилалася на адресу відповідача, яка вказана позивачем у позові та за адресою відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщених на офіційному сайті розпорядника ЄДР Міністерства юстиції України, за безкоштовним запитом станом на 28.10.2015р., однак працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) складений акт про неможливість направлення поштової кореспонденції суду на адресу Державного підприємства «Донецька залізниця».

Згідно із ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Про необхідність витребування від сторін будьяких інших доказів, без яких неможливо розглянути дану справу, до суду не заявлялося. Ухвалою суду від 02.09.2015р. явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою.

Оскільки судом вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/1290/14 від 12.09.2014р., що підтверджується актом господарського суду Донецької області від 02.09.2015р., витягом з журналу обліку вихідної електронної пошти та розміщенням оголошенням про час та місце розгляду справи на електронній сторінці господарського суду Донецької області, яка міститься на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні», виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

Між Публічним акціонерним товариством «Укрвторчормет» (налалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вторметал» (налалі Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №142 від 27.05.2013р., на підставі якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця брухт та відходи чорних металів, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах договору. Загальна сума договору складається із сум усіх Специфікацій та Додаткових угод до договору. Якість товару повинна відповідати вимогам ДСТУ 4121-2002 з урахуванням технічних вимог та якості товару по кожному конкретному виду брухту, вказаних у Специфікаціях, Додатках та Додаткових угодах до цього Договору. 20.04.2015р. сторони уклали Додаткову угоду №5 до договору, де дійшли згоди щодо назви, виду та ціни товару.

Відповідно до ч.1. ст. 909 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України), за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3. ст. 909 ЦК України та ч.2. ст. 307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

12.05.2015р. за накладною №43411818 Публічне акціонерне товариство «Укрвторчормет» (надалі Вантажовідправник) зі станції відправлення Ахтирка Південної залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажив на адресу Публічного акціонерного товариства «МК «Азовсталь» (надалі Вантажоотримувач) у вагоні №65295149 вантаж брухт чорних металів. При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №65295149 нетто 61300 кг. Відповідно до накладної металобрухт накритий пакетами та промаркованою білою незмиваємою фарбою.

На попутній станції Волноваха Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, була виявлена невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, на вказаній станції, з посиланням на складені цією ж станцією акт загальної форми №30745 від 21.05.2015р., було здійснено комісійне переважування спірного вагону №65295149.

За результатами комісійного переважування спірного вагону складений комерційний акти AQ654467/40/249 від 21.05.2015р., відповідно до якого за наслідками комісійної перевіски вагону, виявилось - брутто 68650 кг., тара з брусу 25000 кг., нетто 43650 кг., що менше документа на 17650 кг.

У комерційному акті також відображено, що навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 60 см., вантаж вкритий металевими листами, не маркований,пакетів немає. На листах укриття вантаж дрібною фракцією. В документі стоїть штамп «охорона», прибув без охорони. Вагон технічно справний, бездверний, люка зачинені, укручені проволкою.

Комерційний акт підписаний належними особами згідно п.10. Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п.4. ч.3. ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням статей 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за берігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за езбереження втрату, нестачу, псування, ошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст. 113 Статуту, ч.2. ст. 924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги встановлені актом сліди доступу до вантажу, порушення маркування у спірному вагоні. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційним актом AQ654467/40/249 від 21.05.2015р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідаює вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.2. ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27. Правил видачі вантажу.

Недостача у вагоні №65295149 згідно вищезазначеного комерційного акту складає 17650кг.

В матеріалах справи наявна накладна №03-31/05-15 від 31.05.2015р. та Додаткова угода №5 від 20.04.2015р. до договору №142 від 27.05.2013р. щодо вартості брухту сталевого.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 0,5% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 66945,91 грн. Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничній накладній №43411818 міститься переуступний напис, який свідчить про передачу права на пред'явлення претензії та позову від Публічного акціонерного товариства «МК «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет», тобто від вантажоотримувача до вантажовідправника. Переуступний напис засвідчений підписами комерційного директора і головного бухгалтера та скріплений печаткою вантажоодержувача Публічного акціонерного товариства «МК «Азовсталь».

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці. З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу.

Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць України, ст. ст. 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет», м. Київ до Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк про стягнення збитків, які виникли у зв'язку з несхоронністю вантажу при перевезенні у розмірі 66945,91 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68; ; р/р 508 у Донецькій філії Укрексімбанку, МФО 334817; р/р 19 у Донецькій філії АБ «Експрес-банк», МФО 335838) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» (02160, м. Київ, вул. Каунаська, 27; , р/р 11 в АТ «Ощадбанк» м. Києва, МФО 300465) суму збитків у розмірі 66945,91 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99