донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.10.2015р. справа №905/827/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників учасників справи:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю №1393 від 27.05.2015р.);
від відповідача: від третьої особи 1: від третьої особи 2: від третьої особи 3: не зявився; не зявився; не зявився; не зявився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від19.08.2015р. (повний текст підписано 25.08.2015р.)
по справі№905/827/15 (суддя Харакоз К.С.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м.Маріуполь Донецької області
до за участю Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Маріуполь Донецької області 1)Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, м.Маріуполь Донецької області; 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, м.Маріуполь Донецької області; 3) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10, м.Маріуполь Донецької області
проусунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, м. Маріуполь Донецької області (Позивач) звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Маріуполь Донецької області (Відповідач) про усунення перешкод у користуванні орендованим приміщенням, згідно Договору оренди б/н від 01.09.2014р., що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 28, шляхом забезпечення вільного доступу до зазначеного орендованого приміщення.

Ухвалою від 30.07.2015р. судом першої інстанції в порядку ст.27 Господарського процесуального кодексу України до участі у справу були залучені треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_8, м. Маріуполь Донецької області (Третя особа 1), Фізична особа-підприємець ОСОБА_9, м. Маріуполь Донецької області (Третя особа 2) та Фізична особа-підприємець, м. Маріуполь Донецької області (Третя особа 3).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 19.08.2015р. у справі 905/827/15 вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі суд зобовязав усунути перешкоди в користуванні приміщенням, яке знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 28, загальною площею 1294,8 кв.м. шляхом забезпечення вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 для використання його за призначенням, відповідно до умов Договору оренди приміщення від 01.09.2014р.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано не спростування у встановленому порядку правомірності договору оренди, на підставі якого виникло захищуване субєктивне право Позивача, та доведеністю факту безпідставного перешкоджання у користуванні орендованим приміщенням з боку Відповідача.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 19.08.2015р. по справі №905/827/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення перешкод у користуванні приміщенням та не укладання з Позивачем договору оренди, з існуванням якого останній повязує наявність права на користування приміщенням.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Марченко О.А., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.10.2015р. порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 27.10.2015р. о 11.30год.

Розпорядженням секретарі Другої судової палати від 26.10.2015р. у звязку із перебуванням у відпустці суддів Марченко О.А. і ОСОБА_11 їх було замінено у складі судової колегії на суддів Радіонову О.О. та Татенко В.М. відповідно.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання попри належне повідомлення (а.с.165) не зявився, проте електронною поштою надав пояснення до апеляційної скарги (а.с.а.с.169-181), якими підтримав її вимоги і доводи, наголосив на перебуванні спірного приміщення на реконструкції та наявності у Позивача вільного доступу до нього.

Представник Позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.166, 167), наголошуючи на поточну наявність перешкод у доступі до спірного майна.

Представники Третіх сторін у судове засідання 27.10.2015р. без пояснення причин попри вжиті заходи з належного повідомлення не зявились, що, зважаючи на невизнання їх присутності обовязковою та достатність наявних у справі матеріалів для оцінки оскаржуваного рішення, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 01.09.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (Орендар) був укладений Договір оренди приміщення б/н (а.с.а.с.16-17), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець зобовязався передати Орендареві, а Орендар зобовязався прийняти у тимчасове користування приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Маріуполь, вул. Левченка, б.28, загальною площею 1294,8 кв.м., для використання його у господарській діяльності.

Як вбачається з витягу про держану реєстрацію прав від 20.01.2011р. (а.с.29) власником нежитлової будівлі за адресою: м.Маріуполь, вул. Левченка, б.28 визначено Відповідача на підставі судових рішень від 27.05.2010р. і від 28.12.2010р.

В п. 2.2, 2.3 договору оренди, сторони встановили плату за користування приміщенням у сумі 1грн. на місяць, а також встановили, що Орендарем додатково вноситься сплата за користування електричною енергією та водопостачання згідно показань лічильників, за тарифами відповідних служб.

Також, відповідно до п.3.1 договору Орендодавець не має права здійснювати перевірку стану приміщення та не має права достроково розірвати договір, а згідно п.3.2. Орендодавець зобовязується надати приміщення Орендареві в день підписання договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог п.5.1 договору оренди сторони 01.09.2014р. підписали Акт приймання-передачі приміщення(а.с.18).

У п.7.1 зазначеного договору сторони домовились, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016р. з можливістю автоматичної пролонгації на той же строк за відсутністю намірів впродовж 2-ох днів жодної із сторін припинити дію договору.

Згідно з п.8.1, 8.2 Договору дострокове розірвання договору можливе лише за ініціативою Орендаря, про що він повинен письмово попередити Орендодавця не пізніше ніж за 30 днів.

За змістом преамбули і розділу реквізитів договору, його безпосередніми підписантами визначені сторони, при цьому, підпис Відповідача також посвідчено його печаткою. Апеляційний суд зауважує, що виходячи із змісту представлених у справі копій сторін паспортів сторін (а.с.а.с.12, 44) у період з 15.01.1994р. по 25.09.2014р. Позивач і Відповідача перебували у шлюбі. Більш того, за змістом наданого Відповідачем рішення Іллічвського районного суду м. Маріуполя від 25.09.2015р. (а.с.а.с.178-180), доказів набрання законної сили яким наразі відсутні, вбачається, що за Позивачем визнано право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення, розташованого по вул. Левченка, 28 у м. Маріуполі.

Виходячи з матеріалів справи, відомості щодо розірвання або визнання договору недійсним відсутні. При цьому, за змістом супровідного листа від 30.07.2015р. (а.с.39), протоколу судового засідання від 30.07.2015р. (а.с.63) та ухали за його результатами (а.с.а.с.64, 65) вбачається, що місцевому суду надавався для огляду наявний у Позивача оригінальний примірник договору оренди приміщення від 01.09.2014р.

В свою чергу, відповідно до наданої Позивачем ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами серія АВ № 553142 від 03.08.2010р. (а.с.48) та довідки відділення «Регіональний центр в м. Маріуполь» Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про обороти від продажу за pos-терміналом аптеки (а.с.137) вбачається, що Позивачем здійснювалась діяльність у спірному приміщенні у період з 01.09.2014р. по 04.05.2015р.

Місцевим судом також на підставі наявних у справі матеріалів було встановлено, що Позивачем як Суборендодавцем була укладена низка договорів суборенди відносно частини орендованих ним приміщень:

- 01.09.2014р. з Третьої особо 1 (Суборендар), відповідно до умов якого (а.с.а.с.49,50) Позивач передає, а Третя особа 1 приймає в строкове платне користування частину спірного приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Левченка, б.28, площею 30,0 кв. м., строком на один рік для здійснення господарської діяльності. На виконання умов п.3.2 цього договору, 01.09.2015р. його сторони склали акт приймання-передачі (а.с.51). В свою чергу, представлені вказаним Суборедарем копії квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с. 85), копії актів надання послуг (а.с.а.с. 87-90) та копії книги обліку розрахункових операцій з доданими до неї службовими чеками (а.с.а.с.91-97) за висновком місцевого суду свідчать про здійснення нею господарської діяльності у спірному приміщенні протягом періоду з вересня 2014р. по травень 2015р.;

- 01.09.2014р. з Третьої особою 2 (Суборендар), відповідно до умов якого (а.с.а.с.53, 54) Позивач передає, а Третя особа 2 приймає в строкове платне користування частину спірного приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Левченка, б.28, площею 222,4 кв. м., строком на один рік для здійснення господарської діяльності. На виконання умов п.3.2 цього договору, 01.09.2015р. його сторони склали Акт приймання-передачі (а.с.55). В свою чергу, надані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 копії квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.а.с. 102-103), копії актів надання послуг (а.с.а.с. 104-111) та копії довідки відділення «Регіональний центр в м.Маріуполь» Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про обороти від продажу за pos-терміналом згідно договору еквайрінгу №17922187 (а.с.101) за висновком місцевого суду свідчать про здійснення нею господарської діяльності у спірному приміщенні протягом періоду з вересня 2014р. по травень 2015р.

- 01.09.2014р. з Третьої особою 3 (Суборендар), відповідно до умов якого (а.с.а.с.57, 58) Позивач передає, а Третя особа 3 приймає в строкове платне користування частину спірного приміщення, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Левченка, б.28, площею 336,4 кв. м., строком на один рік для здійснення господарської діяльності. На виконання умов передбачених п.3.2 цього договору, 01.09.2015р. сторони склали Акт приймання-передачі (а.с.59). Крім того, з представлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 копій квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.а.с.117-118), копій актів надання послуг (а.с.а.с. 119-126) та копії довідки відділення «Регіональний центр в м. Маріуполь» Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про обороти від продажу за pos-терміналом згідно договору еквайрінгу №19088634 (а.с.115) суд першої інстанції дійшов висновку про здійснення означеним Суборендарем господарської діяльності у спірному приміщенні протягом періоду з вересня 2014р. по травень 2015р.

Наразі, матеріали справи не містять відомостей щодо розірвання чи визнання недійсними вказаних договорів суборенди.

03.05.2015р. Позивачем та Третіми особами 1-3 був складений Акт (а.с.47), зі змісту якого вбачається, що Відповідач перешкоджає здійснювати господарську діяльність вказаним користувачам приміщення відповідно до вказаних вище договорів оренди і суборенди, а 05.05.2015р. Позивач звернулась до Іллічівського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області з вимогами зареєструвати в Єдиному реєстрі досудових розслідувань заяву (а.с.а.с.45, 46), з якої вбачається вчинення Відповідачем спільно з іншими особами дій у орендованому приміщенні, спрямованих на унеможливлення користуватися ним з боку Позивача (погрози, перешкоджання доступу співробітників на робочі місця тощо; перевірити, чи маються в діях Відповідача ознаки складу злочин, передбаченого ст.ст. 129, 206, 356 Кримінального кодексу України; застосувати до Відповідача заходи, передбачені діючим кримінальним законодавством. (а.с.45).

Відповідно до ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя по справі №264/3621/15-к від 15.06.2015р. (а.с.19) слідчого СВ Іллічівського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області було зобовязано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву ОСОБА_7 від 03.05.2015р. про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення та розпочати розслідування.

В червні 2015р. Позивачем на адресу Відповідача була направлена вимога про виконання умов Договору від 01.09.2014р. у повному обсязі, шляхом забезпечення доступу до орендоване приміщення для здійснення господарської діяльності (а.с.20), незадоволення якої і зумовило подання розглядуваного позову.

Під час розгляду справи Відповідачем в порядку ст.60 Господарського процесуального кодексу України був заявлений зустрічний позов про визнання Договору оренди від 01.09.2014р., укладеного між ним та Позивачем недійсним. Проте, ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.08.2015р. (а.с. 72) у прийнятті зустрічної позовної заяви було відмовлено на підставі ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

В свою чергу, залучені Треті особи своїми поясненнями (а.с.а.с.77, 99, 113) підтвердили достовірність викладених Позивачем фактів щодо укладання договорів суборенди, здійснення діяльності у спірному приміщенні на підстави таких договорів та вчинення Відповідачем перешкод з 03.05.2015р. у користуванні майном.

За таких обставин місцевий суд задовольнив позовні вимоги Позивача, відхиливши і клопотання Відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Сутність розглядуваного спору полягає у негаторних вимогах Позивача, чиї захищувані субєктивні права на користування спірним приміщенням, зумовлені наявністю договору оренди від 01.09.2014р. щодо такого приміщення з Відповідачем.

Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності означеного договору, належних доказів спростування якої в порядку ст.215 цього Кодексу Відповідачем в межах цієї справи не представлено, так само, як і доказів його розірвання чи припинення у будь-який інший передбачений діючим законодавством спосіб, апеляційний суд зауважує, що договір оренди приміщення від 01.09.2014р. є належною у розумінні ст.ст.11,398, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України правовою підставою для виникнення і існування у Позивача субєктивного права на володіння і користування спірним майном.

Дійсно, в силу визначення орендних правовідносин за ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України, Позивач, отримавши за актом приймання-передачі спірне нерухоме майно в оренду, здобув на обумовлений договором строк право володіти і користуватися таким майном. Тривалість існування такого права згідно ч.7 ст.180 Господарського кодексу України та ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України обмежується як строком дії договору, так і його існуванням як правової підстави виникнення означених прав.

Наразі, посилання Відповідача на не підписання ним вказаного договору і акту приймання-передачі до нього, а також міркування щодо способу протиправної появи відбутку його печатки на представленому примірнику, не тільки не обґрунтовані доказово, але й у світлі відмови в порядку ст.60 Господарського процесуального кодексу України у прийнятті до спільного розгляду в межах цієї справи зустрічного позову про недійсність такого договору саме з наведених підстав зумовлює висновок про те, що доведення і встановлення обставин, з якими діюче законодавство повязує можливість визнання договору недійсним, має здійснюватися в межах іншої справи з відповідним предметом судового дослідження. Апеляційний суд наголошує, що Відповідач не позбавлений права ініціювати такий спір шляхом подання окремого (поза межами цієї справи) відповідного позову, під час розгляду якого і обґрунтовувати необхідність застосування спеціальних знань для зясування обставин підписання договору.

Отже, зважаючи на доведеність через обґрунтовано застосоване місцевим судом положення матеріального права, встановленого ст.204 Цивільного кодексу України, наявності у Позивача захищуваного права та не спростування Відповідачем згідно вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України достовірності наявних в матеріалах справи доказів на підтвердження існування вчинених Відповідачем перешкод у вільному доступі до орендованого майна, задоволення позовних вимог оцінюється як правомірне.

Дійсно, Позивачем та Третіми особами доведено факт здійснення ними господарської діяльності у спірному приміщенні, що у світлі встановленої ч.5 ст.12 Цивільного кодексу України і неспростованої Скаржником презумпції добросовісності та розумності здійснення такої діяльності, що охоплюється саме означеними вище договорами оренди і суборенди від 01.09.2014р., так само, як і представлені акт від 03.05.2015р. та пояснення щодо заподіяних Відповідачем перешкод у вільному доступі до орендованого майна Скаржником не спростовані. Апеляційний суд звертає увагу на те, що викладені у поясненнях Відповідача доводи про тривале здійснення реконструкції (перебудови) у спірному приміщенні, яке і унеможливило його використання за призначенням, не тільки не підтверджено доказово в контексті приписів ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», але й не узгоджується із представленими доказами здійснення Позивачем та Третіми особами господарської діяльності у такому приміщення, що не сумісно із проведеннями його реконструкції. Поряд із цим, вказівка Відповідачем у поясненнях про неможливість використання спірного приміщення сприймається як додаткове підтвердження наявності безпідставних перешкод Позивачеві у користуванні орендованим майном.

Посилання на відсутність в матеріалах справи доказів здійснення платежів Позивачем та Третіми особами за відповідними договорами не має безпосереднього відношення до заявлених позовних вимог (стягнення заборгованості не є предметом розгляду) та само по собі безпосередньо не визначає відсутність/припинення орендних (суборендних) правовідносин у світлі положень ст.291 Господарського кодексу України.

Нестростована в межах цієї справи чинність договору оренди від 01.09.2014р. зумовлює у світлі ст.ст.391, 396 Цивільного кодексу України висновок і про правомірність обраного Позивачем та застосованого місцевим судом способу судового захисту.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування або зміни переглядуваного рішення, з доводів апеляційної скарги не вбачається і апеляційним судом не встановлено, то така скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, з урахування мотивів, наведених в цій постанові. Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України понесені Скаржником витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 м.Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 19.08.2015р. (повний текст підписано 25.08.2015р.) у справі №905/827/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 19.08.2015р. (повний текст підписано 25.08.2015р.) у справі №905/827/15 залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надрук. 8 прим.: 1. Позивачу; 2. Відповідачу ; 3,4,5 Третім особам; 6. У справу; 7. ДАГС; 8. ГСДО.