РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2015Справа №910/26008/15

За позовомПриватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО»
доПриватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»
простягнення 13 326,87 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Жигальська Ю.Ю.- представник за довіреністю;
від відповідача:Цілик А.В. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про здійснення відшкодування шкоди в порядку регресу 9 423,02 грн., 3% річних в розмірі 200,59 грн., інфляційних в розмірі 3 703,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 04.04.2013р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.10.2015 р. порушено провадження у справі №910/26008/15 та призначено її до розгляду на 30.10.2015 р.

22.10.2015р. від Моторно (транспортне) бюро України через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшли витребувані судом документи.

26.10.2015р. представником позивача через загальний відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 05.10.2015р.

Представник позивача в судове засідання 30.10.2015 р. з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.10.2015р., надав відзив на позовну заяву відповідно до якого визнав позовні вимоги в частині стягнення шкоди в порядку регресу в розмірі 9 423,02 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

В судовому засіданні 30.10.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2013 р. між позивачем, як страховиком та ОСОБА_3, як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

21.03.2014 р. о 07 год. 40 хв. по вул.Н.Хрещатицька, 19 в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем марки «Hyudai I30», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Hyudai I30», реєстраційний номер НОМЕР_2, не недодержався дистанції, в наслідок чого допустив наїзд на автомобіль марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9364218 ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4, вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Подільського районного суду м.Києва у справі №758/3283/14-п встановлено порушення ОСОБА_4, вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

21.03.2014р. страхувальник ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 04.04.2013р.

Згідно з рахунком ТОВ «Свит-Авто» №СА-000003875 від 26.03.2014р. виставленого володільцю застрахованого транспортного засобу ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 9 972,20 грн.

22.04.2014р. позивачем був складений та підписаний страховий акт №1590-02, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 9 423,02 грн.

На підставі складеного страхового акту №1590-02 від 22.04.2014 Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО», виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 04.04.2014р., перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 9 423,02 грн. на рахунок ТОВ «Свит-Авто», що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4485 від 22.04.2014р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Hyudai I30», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить громадянину ОСОБА_5 та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Із наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9364218, вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Hyudai I30», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить громадянину ОСОБА_5 та знаходився під його керуванням, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Договором (поліс №АС/4359739) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач регресною вимогою №4340 від 01.10.2014р. звернувся до відповідача з проханням відшкодувати у порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП у розмірі 9 423,02 грн.

Втім, відповідач відповіді на вимогу не надав, виплату страхового відшкодування не здійснив.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії №АС/4359739 розміри лімітів відповідальності та франшизи (0,00), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 9 423,02 грн., у зв'язку із чим позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.

Позивач при звернені до суду із даним позовом посилаючись на приписи ст.625 Цивільного кодексу України також просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 200,59 грн. та інфляційні в сумі 3 703,26 грн. Вказана вимога позивача задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно ст.27 Закону України "Про страхування" та ч.1 ст.1191 ЦК України, які регулюють регресні відносини, що є відмінними від відносин страховика та страхувальника під час сплати страхового відшкодування, до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача (відповідальної особи) у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, розмір регресного відшкодування, право вимоги виплати якого відповідачем виникло у позивача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 200,59 грн. та інфляційні в сумі 3 703,26 грн. задоволенню не підлягають, оскільки 3% річних та інфляційні нараховані позивачем безпідставно.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав заборгованість на суму 9 423,02 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на встановлені вище обставини справи, враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення 9 423,02 грн. є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, а дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, господарський суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє позовні вимоги ПрАТ СК «ВУСО» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про здійснення відшкодування шкоди в порядку регресу 9 423,02 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 200,59 грн., інфляційних в розмірі 3 703,26 грн. слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 43 , 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м.Київ, вул.Саксаганського,77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» (03680, м.Київ, вул.Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) суму страхового відшкодування у розмірі 9 423 (дев'ять тисяч чотириста двадцять три) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 861 (вісімсот шістдесят одна) грн. 13 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 04.11.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко