РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/19765/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2"
простягнення 108 574,60 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кравчик С.М. - представник за довіреністю № 91/2014/12/26-10 від 26.12.14
від відповідачаШереметьєва К.С. - представник за довіреністю від 07.10.15; Шевченко В.М. - представник за довіреністю від 02.02.15

В судовому засіданні 21.10.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2" про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810655 від 30.12.2013 у розмірі 108 574,60 грн., з яких: 70000,00 грн. - основна заборгованість, 37054,43 грн. - інфляційна складова боргу та 3 % річних у розмірі 1520,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810655 від 30.12.2013 відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього в період з 01.11.2014 по 01.06.2015 утворилась заборгованість у розмірі 70000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 порушено провадження у справі № 910/19765/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 16.09.2015.

13.08.2015 до господарського суду міста Києва надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач з урахуванням часткової сплати заборгованості просить стягнути з відповідача основну суму боргу у розмірі 28 297,36 грн. Розмір позовних вимог щодо 3 % річних та інфляційної складової боргу залишаються незмінними.

27.08.15 позивач через канцелярію суду подав документи на виконання вимог ухвали суду від 03.08.15.

08.09.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

У судове засідання, призначене на 16.09.2015, представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку просив прийняти до розгляду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не заперечував та подає письмове клопотання про продовження строку вирішення спору.

Керуючись ст. 69, 77 ГПК України, суд задовольнив клопотання сторін, продовжив строк вирішення спору, розгляд справи відклав на 07.10.15.

В судове засідання 07.10.15 представники сторін з'явились, представник відповідача подав відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позивачем було здійснено подвійне нарахування за послуги централізованого опалення за 5 календарних днів листопада 2015 року у розмірі 28297,36 грн. Крім того, відповідач зазначає, що згідно умов договору відповідач самостійно отримує у районному відділі тепло збуту облікову картку фактичного споживання за попередній період (січень) та акт звірки фактичного споживання теплової енергії населенням в наступному за звітним місяці з 12 по 15 (лютий) та забезпечує не пізніше 10 числа (березня) оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА. Тобто, на думку відповідача, обов'язок сплати відповідачем за спожиту теплову енергію в січні настає до 10 березня, в лютому настає до 10 числа квітня і так далі. У зв'язку з викладеним, розрахунок штрафних санкцій не відповідає фактичним обставинам справи.

Представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, яке було судом задоволено.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 21.10.15.

13.10.15 через канцелярію суду позивач подав заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 28297,37 грн. у зв'язку з подвійним її нарахуванням.

В судове засідання 21.10.15 представники сторін з'явились, представник позивача подав заяву про припинення провадження у справі, відповідно до якої здійснив перерахунок штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію за договором № 810655 від 30.12.2013 за виключенням основної заборгованості за 5 днів листопада 2015 року, коли мало місце подвійне її нарахування. З урахуванням заяви про припинення провадження позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 1168,97 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 27037,17 грн., що нараховані за період з 11.12.14. по 31.05.15.

Представник відповідача надав контррозрахунок штрафних санкцій, що розраховані відповідачем за період з 11.01.15 по 20.07.15, відповідно до якого розмір 3 % річних складає 969,52 грн., розмір інфляційних втрат складає 22985,58 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

30 грудня 2003 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» (далі - споживач, відповідач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810655 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

У відповідності до положень п. 2.1. договору, сторони зобов'язались при виконанні умов цього договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п.п. 2.2.1 договору, постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до п. 2.3.1 договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Порядок розрахунків сторони погодили в додатку № 2 до договору, відповідно до умов п. 9 якого передбачено, що споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ «Святошино» оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом 2-х днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 додатку № 2 до договору, споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії яка використається орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання щодо сплати за спожиту теплову енергію за договором № 810655.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а саме постачання енергетичними мережами.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, до звернення позивача до суду відповідач сплатив суму основної заборгованості в розмірі 41 702,64 грн., на підтвердження чого позивачем надано довідку про надходження коштів за спожиту теплоенергію з червня по липень 2015 р. Крім того, згідно з протоколом засідання комісії з розгляду актів порушень та корегування обсягів та вартості теплової енергії, яка реалізована споживачам у попередніх звітних періодах № 9 від 22.09.15 (копія протоколу наявна в матеріалах справи), зважаючи на ситуацію з подвійним нарахуванням, проведено корегування нарахувань споживання теплової енергії за період з 26.11.14 по 30.11.14 за договором № 810655 в сумі 28297,36 грн.

Згідно п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Враховуючи викладене, суд припиняє провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 28 297,36 грн., в частині вимог про стягнення 3 % річних в розмірі 351,19 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 10017,26 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач з урахуванням заяви від 21.10.15 просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1168,97 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 27037,17 грн., що нараховані за період з 11.12.2014 року по 31.05.2015 року.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача щодо невчасної оплати за спожиту теплову енергію є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, умовами статті 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок збитків від інфляції та 3 % річних з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами (п. 10 додатку № 2 до договору: споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим), господарський суд дійшов до висновку, що розмір збитків від інфляції та 3 % річних відповідає розміру, заявленому позивачем до стягнення згідно з уточненим розрахунком ціни позову, що є арифметично вірним.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, оплата основної заборгованості в розмірі 41 702,64 грн. була проведена відповідачем до звернення позивача до суду, а подвійне нарахування за споживання теплової енергії за період з 26.11.14 по 30.11.14 в сумі 28 297,36 грн. також відбулось з вини позивача, то судовий збір в частині основної заборгованості та 3 % річних в розмірі 351,19 грн., а також інфляційної складової боргу в розмірі 10017,26 грн., відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 44, 49, 75, ст.ст. 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині 28 297 грн. 36 коп. основної заборгованості, 351 грн. 19 коп. - 3 % річних, 10017 грн. 26 коп. інфляційної складової боргу припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» (04212, м. Київ, вул. Малиновського, буд. 6-Б, ідентифікаційний код 33300605) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) три проценти річних в розмірі 1 168 (одна тисяча сто шістдесят вісім) грн. 97 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 27 037 (двадцять сім тисяч тридцять сім) грн. 17 коп., 5 64 (п'ятсот шістдесят чотири) грн. 13 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.10.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г