ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р.Справа № 916/3762/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3762/15:

За позовом: Комунального підприємства "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ";

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 9548,79 грн. -

у с т а н о в и в :

Комунальне підприємство „Міськзелентрест (далі Позивач) звернулось до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі Відповідач ) із позовом про стягання коштів посилаючись на наступне.

Комунальне підприємство „Міськзелентрест засновано Одеською міською радою. Основним предметом діяльності вказаного Підприємства є забезпечення зовнішнього благоустрою та збереження зелених насаджень місць загального користування, парків памяток садово-паркового мистецтва та дерев-ботанічних памяток природи.

01 травня 2012 р. між Сторонами у справі було укладено договір № 89 ПЭО12 щодо сумісного забезпечення утримання та забережня парку „Перемоги шляхом систематичної оплати Відповідачем за утримання зеленої зони парку (далі - Договір ).

Договір був укладений відповідно до п. 3.1.11 „Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 р. № 1631- VІ, за якими підприємства, установи, організації, які розміщуються на території обєкту благоустрою, повинні утримувати в належному стані закручену на за ними територію або брати пайову участь в утриманні обєкту благоустрою.

Позивач утримував парк „Премоги згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 р. „Про утримання зелених насаджень у місті Одесі.

Згідно п. 2.1 Договору вартість заходів, зазначених у п..1 Договору складає 1000 грн. з ПДВ 20%.

За п.2.2 Договору розрахунки проводяться щомісячно до 10 числа, в безготівковій формі, шляхом перерахування кошів на розрахунковий рахунок „Сторони2 ( Позивача)

Станом на 25.09.2015 р. заборгованість Відповідача за період травень-вересень 2012р. складає 5000 грн.

За п.5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором винна сторона несе відповідальність за законодавством України.

З підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму боргу відповідачеві нараховані 3% річних в сумі 462,57 грн. та індекс інфляції в сумі 3711 грн. (розрахунки у матеріалах справи).

З підстав ст. ст. 546, 549-552 ЦК України Відповідачеві також нараховано пені в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України в сумі 375,22 грн.

Керуючись ст.ст.525, 526, 530, 546, 549-552,611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України Позивач просить позов задовольнити та стягнути з Відповідача вказану суму.

Сторони в засідання суду не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи за наявною у позові та зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців адресі (поштові повідомлення із позначкою „За витіканням строку зберігання /відносно позивача/ у справі ).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач відзив на позов не надав.

Таким чином, суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

В засіданні суду 21 жовтня 2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, приведені позивачем обставини справи цілком підтверджуються наданими доказами: вказаним договором, розрахунком заборгованості.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Посилання Позивача на вищенаведені ним норми ЦК та ГК України суд вважає правильним, оскільки саме цими нормами ЦК та ГК України регулюються правовідносини по даному спору.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65036АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" (65070, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-А, ) суму основного боргу у розмірі 5000 (пять тисяч) грн., пеню у розмірі 375 (триста сімдесят пять) грн. 22 коп., 3% річних у сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 57коп., інфляційних у розмірі 3711 (три тисячі сімсот одинадцять) грн. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2015 р.

Суддя М.І. Никифорчук