ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015р. Справа№ 914/2822/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства ПЛ Лізинг, м.Львів

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Кредобанк, м.Львів

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компаніяПриватні інвестиції, м.Київ

про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави в частині уступки прав вимоги за договором застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача-1 ОСОБА_2 представник (довіреність №7881 від 22.04.2015р.);

від відповідача-2 ОСОБА_3 представник (довіреність №195 від 14.08.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства ПЛ Лізинг до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Кредобанк, до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави в частині уступки прав вимоги за договором застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р.

Ухвалою суду від 20.08.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 14.09.2015р.

У судовому засіданні 14.09.2015р. було оголошено перерву до 12.10.2015р., про що представники сторін були повідомлені під розписку.

Ухвалою суду від 12.10.2015р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення на його стороні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Харківського комунального підприємства Міськелектротранс, розгляд справи відкладено на 19.10.2015р.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив. Факт надсилання ухвали суду від 12.10.2015р. про відкладення розгляду справи підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №1209 за 15.10.2015р. та узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеною у третьому абзаці п.п. 3.9.1 п.п.3.9 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Станом на 19.10.2015р. додаткові докази на обгрунтування позовних вимог, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи від позивача не надходили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу не було відомо про факт укладення 16.12.2011р. між ПАТ «Кредобанк» (первісним заставодержателем) та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новим заставодержателем) договору про відступлення прав за договорами застави. ПАТ «Кредобанк» на моменту укладення договору від 16.12.2011р. не був наділений повноваженнями на розпорядження правами заставодержателя за договорами застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р. Фактично укладенням договору факторингу від 29.11.2011р. та договору від 16.12.2011р. відступлення права вимоги за договорами застави було внесено зміни до договорів застави в частині зміни заставодержателя. Укладенням договору уступки права вимоги за договорами застави від 16.12.2011р. законним правам та інтересам ПП "ПЛ Лізинг", як заставодавцю та власнику майна була нанесена шкода. У зв"язку з цим позивач просить визнати недійсним договір від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави в частині уступки прав вимоги за договором застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р.

Представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову з підстав аналогічних викладеним у відзиві на позовну заяву за вих.№04-8862/15 від 14.09.2015р. (вх.№38557/15 від 14.09.2015р.). Зокрема, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив з підстав викладених у відзив на позовну заяву за вих.№14-09/2015 від 14.09.2015р. (вх.№38555/15 від 14.09.2015р.). Крім підстав викладених у відзиві, також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави.

Зважаючи на те, що 19.10.2015р. спливає визначений ст.69 ГПК України строк наданий суду для вирішення спору по суті, клопотання про продовження строку розгляду спору сторонами не подавались, відтак у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника позивача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представників відповідачів, суд встановив наступне:

05.12.2006р. між ПАТ «Кредобанк» та ПП «ПЛ Лізинг» було укладено кредитний договір №150/065-к від 05.12.2006р., який забезпечувався договорами застави від 17.05.2007р. №1245 та від 05.09.2007р. №2201.

Договором застави від 17.05.2007р. №1245 для забезпечення своєчасного повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та пені за кредитним договором №150/06-к від 05.12.2006р., надано в заставу 47 тролейбусів та 10 трамвайних вагонів за погодженою вартістю 35 079 750,00 грн.

Договором застави від 05.09.2007р. №2201 для забезпечення своєчасного повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та пені за кредитним договором №150/06-к від 05.12.2006р., надано в заставу 10 тролейбусів за погодженою вартістю 5 362 750,00 грн.

29.11.2011р. між ПАТ «Кредобанк» (банк) та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новий кредитор) був укладений договір факторингу шляхом уступки права грошової вимоги (далі по тексту - договір факторингу від 29.11.2011р.).

Умовами договору факторингу від 29.11.2011р. сторони визначили, що новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов"язаннях позичальників, у тому числі, за кредитним договором №150/065-к від 05.12.2006р., укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ПП «ПЛ Лізинг», договорами застави від 17.05.2007р. №1245 та від 05.09.2007р. №2201 та одержує право замість банку вимагати належного виконання ним своїх зобов"язань.

Згідно з договором факторингу від 29.11.2011р. до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» переходить також право вимоги до поручителів/майнових поручителів за правочинами, укладеними на забезпечення виконання зобов»язань позичальників за кредитними договорами.

Так, згідно п.3.1. договору факторингу банк відступає новому кредитору права вимоги, а новий кредитор на умовах цього договору приймає від банку права вимоги визначені в додатку №1.

Згідно п.3.2. договору факторингу банк передає новому кредитору, а новий кредитор приймає права вимоги за кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до забезпечувальних документів, і вказаних у додатку №1.Сторони зобов"язані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку №2 до договору на підтвердження зазначеного приймання передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Договір набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Підписаним між ПАТ "Кредобапнк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" актом від 14.12.2011р. було передано портфель заборгованостей відповідно до укладеного між ними договору факторингу від 29.11.2011р.

Про укладення договору факторингу від 29.11.2011р. ПП "ПЛ Лізинг" був повідомлений шляхом надсилання йому ПАТ "Кредобанк" повідомлення №483 від 14.12.2011р.

16.12.2011р. між ПАТ "Кредобанк" (первісний заставодержатель) та ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (новий заставодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договорами застави (далі по тексту договір від 16.11.2011р.), відповідно до умов якого у зв'язку із укладенням між первісним заставодержателем та новим заставодержателем договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011р., згідно з яким первісний заставодержатель відступив новому заставодержателю всі права вимоги за договорами, перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - основне зобов'язання), які укладені між первісним заставодержателем та боржниками - перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - боржники), первісний заставодержатель відступає, а новий заставодержатель набуває права первісного заставодержателя, належні первісному заставодержателю за договорами застави, перелік яких наведений в додатку №1 до даного договору (надалі - договори застави). До нового заставодержателя переходять права первісного заставодержателя у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно п.2.1. договору від 16.12.2011р. протягом п"яти календарних днів з дати нотаріального посвідчення цього договору первісний заставодержатель зобов"язаний надіслати боржникам та заставодавцям на адресу, зазначену у договорі застави та кредитному договорі, письмове повідомлення про відступлення прав вимоги за договорами застави.

Відповідно до п.2.3. договору від 16.12.2011р. право за договорами застави вважається відступленим з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення.

Позивач посилається на п.2.1. договору від 16.12.2011р. та зазначає, що згідно його умов первісний заставодержатель зобов"язаний протягом п"яти календарних днів з дати нотаріального посвідчення цього договору надіслати письмові повідомлення на адреси боржників та заставодавців про відступлення прав вимоги за договорами застави.

Як стверджує позивач, про факт підписання договору про відступлення права вимоги від 16.12.2011р., його не було належним чином повідомлено.

На думку позивача, ПАТ "Кредобанк" на момент укладення договору від 16.12.2011р. не був наділений повноваженнями на розпорядження правами заставодержателя за договорами застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р. Фактично укладенням договору факторингу від 29.11.2011р. та договору від 16.12.2011р. відступлення права вимоги за договорами застави було внесено зміни до договорів застави в частині зміни заставодержателя.

Позивач вважає, що після укладення договору від 29.11.2011р. про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, який враховуючи умови п.3.2. набув чинності 14.12.2011р., кредитний договір №150/06-к від 06.12.2006р. укладений між позивачем та відповідачем-1 вважається припиненим.

Враховуючи, що з 14.12.2011р. ПАТ "Кредобанк" перестав бути кредитором за основним зобов"язанням кредитним договором №150/06-к від 06.11.2006р., відтак в силу ст.ст.3, 28 Закону України "Про заставу", ПАТ "Кредобанк" перестав бути й заставодержателем за договорами застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р., як такими, що мають похідний характер від забезпеченого ними основного зобов"язання.

Відповідно, на думку позивача, станом на 16.12.2011р. ПАТ "Кредобанк" не був наділений необхідним обсягом повноважень на розпорядження правами заставодержателя за договорами застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р. Укладенням договору уступки права вимоги за договорами застави від 16.12.2011р. законним правам та інтересам ПП "ПЛ Лізинг", як заставодавцю та власнику майна була нанесена шкода.

На підставі вищенаведеного, позивач просить визнати недійсним договір від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави в частині уступки прав вимоги за договором застави №1245 від 17.05.2007р. та №2201 від 05.09.2007р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Із суті правочину про відступлення права вимоги випливає, що наслідком вчинення такого правочину є передання первісним кредитором своїх прав новому кредитору та прийняття новим кредитором цих прав.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно укладеного 29.11.2011р. між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги до нового кредитора - ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшло право вимоги за кредитним договором №150/065-к від 05.12.2006р., укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ПП «ПЛ Лізинг», договорами застави від 17.05.2007р. №1245 та від 05.09.2007р. №2201.

Сторонами договору факторингу від 29.11.2011р. визначено, що термін «права вимоги» в контексті договору означає повний обсяг прав грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами та повний обсяг прав вимоги до сторін забезпечення за забезпечувальними документами будь-якими з правочинів, укладеними на забезпечення виконання зобов"язань позичальників за кредитними договорами, строк виконання за якими настав на дату відступлення прав вимоги за цим договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов кредитних договорів.

За умовами договору факторингу від 29.11.2011р., «заборгованість» означає невиконані (несплачені) певним позичальником грошові зобов"язання перед банком, розраховані відповідно до умов кредитного договору і ще не сплачені на день підписання цього договору.

«Портфель заборгованості» за умовами договору факторингу від 29.11.2011р. сукупність невиконаних (несплачених) позичальниками грошових зобов»язань перед банком, нарахованих відповідно до умов кредитних договорів і ще не сплачених на день підписання цього договору, зокрема, пов"язаних із сумою основного боргу по кредиту, процентами, комісіями, штрафними санкціями тощо.

Згідно п.8.1. договору факторингу від 29.11.2011р., новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов"язаннях позичальників за кредитними договорами та сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобов"язань за такими кредитними договорами та від сторін забезпечення виконання ними зобов"язань за забезпечувальними документами. Починаючи з дати надходження ціни відступлення новий кредитор має права на всі суми належні до сплати позичальниками та сторонами забезпечення на виконання відступлених прав вимоги.

Таким чином, договором факторингу від 29.11.2011р. передбачено одночасну передачу прав вимоги за основним зобов»язанням боржників (позичальників) та прав вимоги до сторін за забезпечувальними документами (договорів, угод тощо), внаслідок чого, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як новий кредитор, замінив ПАТ «Кредобанк» у відповідних правочинах.

У відповідності до п.3.2 договору від 29.11.2011р. сторони зобов'язались підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку № 2 до договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору, який набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Акт прийому-передачі портфеля заборгованостей підписаний між сторонами 14.12.2011 року.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобовязанні не є підставою для припинення зобов'язань, як за основним договором, так і за договором, який укладено на його забезпечення, оскільки змінюється лише суб'єктний склад сторін зобовязання.

До підстав припинення зобовязання законодавець відносить: виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України); передання боржником кредиторові відступного (ст.600 ЦК України); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); прощення боргу (ст.605 ЦК України); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливість виконання (ст.607 ЦК України); смерть фізичної особи (ст.608 ЦК України); ліквідація юридичної особи (ст.609 ЦК України).

Відповідно до ст.28 Закону України "Про заставу" застава припиняється у таких випадках: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

З огляду на вищенаведені норми, заміна кредитора у зобовязанні не може бути підставою припинення зобовязання. Внаслідок заміни кредитора у зобовязанні зобовязання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його субєктний склад у частині кредитора, має місце правонаступництво між тією особою, яка виступала кредитором у зобовязанні, і тією, яка «заступає» її місце. Правовідносини між первісним і новим кредитором складаються з приводу такого обєкта, як майнові права (право вимоги, що належить кредиторові); їх змістом є субєктивні права і обовязки, передбачені договором та законом залежно від підстав заміни кредитора у зобовязанні.

У зв"язку з укладенням договору факторингу, припинення основного зобов"язання не відбулось, лише було передано зобов"язання та замінено сторону у зобов"язанні.

Слід зазначити, що застава є субсидіарним правом, залежним від основного зобов"язання, воно слідує за основним правом.

Так, згідно ст.27 Закону України "Про заставу", застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

На дату укладення договору про відступлення прав за договорами застави - 16.12.2011р., кредитні зобовязання та зобовязання щодо забезпечення даних кредитних зобовязань ПП «ПЛ Лізинг» (позичальника, майнового поручителя) не припинилися. Застава, передана в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 150/06-к від 05.12.2006р., була зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відтак, помилковими є посилання позивача про те, що на цей момент права ПАТ «Кредобанк» як кредитора/заставодержателя припинилися і банк не міг відступити права вимоги за вищезазначеним договором застави.

Твердження позивача про необізнаність ПП "ПЛ Лізинг" про укладення договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами застави є безпідставним з огляду на наступне:

На виконання умов договору факторингу від 29.11.2011р. ПАТ «Кредобанк» надіслав боржнику ПП «ПЛ Лізинг» рекомендованим листом повідомлення №483, в якому повідомлялось про відступлення від ПАТ «Кредобанк» до ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором №150/06-к від 05.12.2006 року, а також відступлення прав за договорами, що забезпечують зобовязання за цим кредитом (договори застави). Відповідно до наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, представник ПП «ПЛ Лізинг» отримав повідомлення №483 ще 20.12.2011р.

Окрім цього, ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» надсилало позивачу повідомлення про відступлення права вимоги №483 (вих.№10-120112) від 12.01.2012р.

Закон покладає на позивача обовязок доказування законності підстав своїх вимог, при чому тільки належними та допустимими доказами, які можуть підтвердити правову природу вимоги позивача.

Зважаючи на те, що позивач не довів правомірності своїх позовних вимог, які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, судом встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивача, відтак у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необгрунтованості.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності до даного виду правовідносин суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивача, відтак підстав для застосування строку позовної давності немає.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.27,28 Закону України "Про заставу", ст.ст.11, 512, 514, 627-629, 1077 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову слід відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 26.10.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.