ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.10.15р. Справа № 904/8916/15
За позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровська область

до Комунального підприємства "Вільногірська центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 1 463 991,10 грн. за договором на послуги з постачання водяної пари і гарячої води

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - юрисконсульт, довіреність від 23.10.15р.

- ОСОБА_2 керівник, розпорядження №146-ОС від 04.07.11р.;

від відповідача ОСОБА_3 в.о.головного лікаря, витяг з розпорядження голови

обласної ради №15-КП від 17.04.14р.

Суть спору:

Комунальне підприємство "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить суд стягнути з Комунального підприємства "Вільногірська центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради (далі відповідач) суму 1 463 991,10 заборгованості за договором №25/1 на послуги з постачання водяної пари і гарячої води від 08.02.12р.

З огляду на те, що згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 08.10.15р., 03.12.2012 року припинено юридичну особу - Комунальне підприємство "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, суд вважає за необхідне на підставі ст. 25 ГПК України здійснити заміну відповідача на його правонаступника - Комунальний заклад "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач не заперечує проти наявності заборгованості перед позивачем.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

Встановив:

08.02.2012 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) укладено договір №25/1 на послуги з постачання водяної пари і гарячої води (далі - Договір), за умовами якого постачальник бере на себе зобовязання з постачання теплової енергії у вигляді водяної пари і гарячої води покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити послуги з постачання теплової енергії у вигляді водяної пари і гарячої води. (п.1.1Договору).

Відповідно до положень ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Договір укладений на строк з 08.02.2012р. по 31.12.2012р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п.10.1, 10.4 Договору).

Розрахунки за постачання теплової енергії у вигляді водяної пари і гарячої води, що споживається, проводяться після предявлення постачальником рахунку за виконані послуги та підписання сторонами акту виконаних робіт, виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів: теплова енергія: 1 175,11 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.п.4.1, 4.2 Договору).

Покупець до 20-го числа місяця, наступного за звітним сплачує постачальнику вартість теплової енергії у вигляді водяної пари і гарячої води, фактично спожитої водяної пари і гарячої води для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження (п. 4.3 Договору).

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд зазначає, що на виконання умов Договору згідно актів виконаних робіт (а.с.12-16) позивачем було поставлено на обєкт відповідача теплову енергію, за яку останній не розрахувався, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 463 991, 10 грн., що підтверджується двохстороннім актом звірки взаєморозрахунків від 12.01.13р.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Згідно положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу "Вільногірська центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради (51700, Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул. Жовтнева, буд. 72; ) на користь Комунального підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул. Леніна, 8; ) суму 1 463 991,10 грн. (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі девятсот девяносто одна грн. 10 коп.) основного боргу, 21 959,87 грн. (двадцять одна тисяча девятсот пятдесят девять грн. 87 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повний текст підписаний 03.11.2015р.