ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р.Справа № 922/5613/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина", м. Харків
про стягнення 4201,68 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №339 від 10.09.2015р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина" основної заборгованості в сумі 2800,00 грн., пені у розмірі 985,10 грн. та 3% річних у розмірі 416,58 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання товару № 89 від 10.07.2012 р. щодо оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27 жовтня 2015 року о 10:20 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Позивач 22 жовтня 2015 р. надав супровідним листом (вх. №42887) витяг зі статуту, який судом долучено до матеріалів справи.

Також, позивач 26.10.2015р. надав супровідним листом (вх.№43163) для долучення до матеріалів справи додаткові документи, зазначені у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 985,10 грн., а також 3% річних в сумі 416,58 грн. та пояснив, що сума основного боргу в сумі 2800,00 грн. була перерахована відповідачем після порушення провадження у справі. Так, грошові кошти в сумі 80 грн., перераховані платіжним дорученням № 3391 від 11.09.2015 року, надійшли на поточний рахунок позивача 09.10.2015 року, а решта сума боргу 2720 грн. сплачена платіжним дорученням № 806 від 21.10.2015 р.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10 липня 2012 року між позивачем (як постачальник) та відповідачем (як покупець) було укладено договір постачання товару №89 (далі - Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п.1.1., п.1.2., п.1.3. Договору постачальник поставляє Покупцеві певний товар в об'ємах і кількостях згідно із заявкою-замовленням Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар і своєчасно здійснювати його оплату, на умовах цього договору. Предметом постачання є наступний товар - металопродукція. Сортамент, кількість, ціна металопродукції вказані в Специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору, або рахунках на оплату.

Згідно п.4.1., п.4.3. Договору покупець сплачує Постачальнику товар за цінами, вказаними в рахунку на оплату і накладної на отримання товару. Загальна сума за цим договором складає: 125000,00 грн.; крім того ПДВ 20%: 25000,00 грн.; всього: 150000,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. Договору розрахунок за товар проводиться на підставі рахунку, виставленого Постачальником, у безготівковому або готівковому порядку.

Згідно з п. 4.5. Договору розрахунок здійснюється на протязі 5 календарних днів з моменту отримання товару. Покупець має право здійснювати розрахунок за договором за товар шляхом попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав умови вищезазначеного договору виставив відповідачу рахунок №12ХМ014498 від 13.09.2012р. на оплату товару на суму 5128,03 грн. та поставив відповідачу товар на суму 5128,03 грн. за видатковою накладною №12ХМ028468 від 14.09.2012р. на суму 1541,86 грн.; видатковою накладною №12ХМ028469 від 14.09.2012р. на суму 1605,68 грн.; видатковою накладною №12ХМ028470 від 14.09.2012р. на суму 1980,49 грн.

Відповідач отримав товар 14.09.2012р. на загальну суму 5128,03 грн., що підтверджується довіреністю на отримання товарно - матеріальних цінностей №694 від 14.09.2012р. та підписом уповноваженої на отримання товару особи на вищезазначених видаткових накладних.

Як зазначалось вище, п. 4.5. Договору сторони визначили, що розрахунок здійснюється на протязі 5 календарних днів з моменту отримання товару. Покупець має право здійснювати розрахунок за договором за товар шляхом попередньої оплати.

Отже, відповідач мав розрахуватись за поставлений товар не пізніше 19.09.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в період з 10.06.2013 р. по 07.10.2015 р. частково розрахувався за поставлений товар на загальну суму 2408,03 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №745 від 10.06.2013р. на суму 128,03 грн.;

- №746 від 30.08.2013р. на суму 100,00 грн.;

- №1020 від 17.09.2013р. на суму 100,00 грн.;

- №1050 від 25.09.2013р. на суму 100,00 грн.;

- №624 від 22.04.2015р. на суму 700,00 грн.;

- №630 від 23.04.2015р. на суму 700,00 грн.;

- №3364 від 08.09.2015р. на суму 300,00 грн.;

- №3365 від 08.09.2015р. на суму 200,00 грн.;

- № 3391 від 11.09.2015р. на суму 80,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №3391 від 11.09.2015р. кошти в сумі 80,00 грн. були проведені банком 07.10.2015р.

Згідно з п. 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Позивачем не доведено, що кошти в сумі 80,00 грн. були зараховані на його поточний рахунок 09.10.2015р.

Також, суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовом заборгованість позивача за поставлений товар по договору №89 від 10.07.2012р. склала - 2720 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, в порушення договірних умов відповідач свої зобовязання по сплаті за отриманий товар виконував не належним чином, що призвело до утворення заборгованості відповідача перед позивачем на суму 2720,00 грн. станом на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду, що підтверджується матеріалами справи та наданими доказами.

Проте, після звернення позивача з позовом до суду (дата подання позову - 07 жовтня 2015 р.), відповідач сплатив суму основної заборгованості за спірним договором в розмірі 2720,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №806 від 21.10.2015р.

Таким чином, суд вважає, що в частині стягнення 2720 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору), а в задоволенні позову в частині стягнення 80,00 грн. основного боргу суд відмовляє, оскільки в цій частині позов заявлено безпідставно.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 985,10 грн. - пені, суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2. Договору у разі прострочення сплати отриманого товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми платежу за кожний прострочений день неоплаченої партії товару.

Здійснивши перерахунок пені, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 985,10 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 416,58 грн. - 3% річних, які розраховані за період з 01.10.2012 р. по 01.10.2015 р., суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховую порушення відповідачем свого грошового зобовязання за договором поставки, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 416,58 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1194,81 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, п.1-1 ч.1 ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 1401,68 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина" (61099, м. Харків, вул. Лодзька, буд. 8-А, , п/р №7 в АТ "ОСОБА_2 Аваль", м. Київ, МФО 380805; п/р №4504 в ПАТ "Укрсоцбанк", м. Київ, МФО 300023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" (61106, м. Харків, пр. Московський, буд. 301, , п/р №9406 в ПАТ "Укрсоцбанк", м. Київ, МФО 300023) 3% річних в сумі 416,58 грн., пеню в сумі 985,10 грн. та судовий збір в розмірі 1194,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позову в сумі 80,00 грн. відмовити.

Врешті частині позову в сумі основного боргу у розмірі 2720 грн. припинити провадження у справі.

Повне рішення складено 30.10.2015 р.

Суддя ОСОБА_3