РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015Справа №910/25897/15

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М»

про стягнення 42 357,35 грн

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Цибізова О.О. - представник за довіреністю № 132 від 02.11.2015

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 04.11.15. в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» про стягнення заборгованості 42 357,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 198-У(Ор)-11 від 14.10.2011 р. Рішенням господарського суду м. Києва від 16.04.2015 у справі № 910/2453/15-г стягнуто з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 46 478,37 грн., пеню в розмірі 2 451,00 грн., 3 % річних у розмірі 611,70 грн за вказаним договором за період з травня 2014 р. по лютий 2015 р. Крім цього даним рішенням розірвано даний договір та виселено відповідача з займаного орендованого приміщення. Оскільки, відповідачем не було виконано рішення суду в добровільному порядку, то позивачем були здійсненні заходи спрямовані на виконання рішення суду, про що свідчить Акт державного виконавця про виселення від 20.08.2015 р. та акт демонтажу від 20.08.2015 р., складений працівниками позивача. А тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла з березня 2015 по серпень 2015 р. у розмірі 42 357,35 грн, з яких 35 828,19 грн - основна сума боргу, 6 213,72 грн - пеня, 315,43 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 порушено провадження у справі № 910/25897/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 04.11.2015.

У судовому засіданні 04.11.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 04.11.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

14.10.2011 р. між КП «Київський метрополітен» (надалі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (надалі - відповідач, орендар) було укладено договір № 198-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі рішення Київради від 19.02.2009 року № 67/1122 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю, визначену відповідно до проектної документації, тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, за адресою: станція метро «Театральна» для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно п.п. 2.1 та 2.2 договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, загальною площею 10,1 кв.м, згідно з викопіюванням Схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору. Вартість об'єкта оренди згідно із звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 30.11.2010 р. становить 80 720.00 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 19.02.2009 року № 67/1122 та методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 р. №34/91 та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 333,00 грн. за 1 м2 орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на липень 2011 року складає 3 363,33 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.5. договору оплата по договору проводиться орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, останнім днем оплати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

На виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу в оренду частину вестибюлю на станції метро «Театральна» загальною площею 10,1 кв.м, що підтверджується актом прийому-передачі майна в оренду від 14.10.2011 р.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2015 у справі № 910/2453/15-г стягнуто з відповідача заборгованість по орендній платі в розмірі 46 478,37 грн., пеню в розмірі 2 451,00 грн., 3 % річних у розмірі 611,70 грн за вказаним договором за період з травня 2014 р. по лютий 2015 р. Крім цього, даним рішенням розірвано договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 198-У(Ор)-11 від 14.10.2011 р., виселено відповідача з займаного орендованого приміщення та зобов'язано повернути по акту-приймання передачі позивачу.

20.08.2015 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві складено акт на виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/2453/15-г від 12.05.2015 р. про виселення ТОВ «Фаворит-М».

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 35 828,19 грн. за період з березня 2015 року по 20.08.2015.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 759 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в оренду, користування відповідачем приміщенням до 20.08.2015 та правомірне нарахування КП «Київський метрополітен» орендної плати, згідно з умовами п. 3.5. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи пункту 3.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 10 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість відповідача по орендній платі за період користування майном з березня 2015 року по 20.08.2015р. становить 35 828,19 грн., а строк виконання грошового зобов'язання по її сплаті настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору. Відповідач доказів відсутності заборгованості по орендній платі суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання по сплаті орендної плати згідно умов договору, тому вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в сумі 35 828,19 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6 213,72 грн - пені, та 315,43 грн - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом та відповідачем не спростований, з відповідача підлягає стягненню 315,43 грн. - 3 % річних, що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача, наданому в додатках до позовної заяви.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені у розмірі 6 213,72 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Згідно з п. 6.2. договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Оскільки, рішенням господарського суду м. Києва від 16.04.2015 у справі № 910/2453/15 розірвано договір № 198-У(Ор)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 14.10.2011 р., що набрало законної сили 05.05.2015, то відповідно у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені з 05.05.2015 р.

За розрахунком суду, здійсненого з урахуванням рішенням господарського суду м. Києва від 16.04.2015 у справі № 910/2453/15, яким розірвано договір оренди, до стягнення підлягає сума пені у розмірі 663,10 грн, зокрема.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
4715.9811.03.2015 - 04.05.20155530.0000 %0.164 %*426.38
6000.0911.04.2015 - 04.05.20152430.0000 %0.164 %*236.72
Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 35 838,19 грн., 3 % річних в сумі 315,43 грн. та пені у розмірі 663,10 є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5550,62 грн, розрахованої на заборгованість після припинення дії договору, слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається пропорційно на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Київський метрополітен" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (01021 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 28/2, нежиле приміщення № 43, ідентифікаційний код 32158802) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056 м. Київ, просп. Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний номер 03328913) заборгованість по орендній платі за договором від 14.10.2011 № 198-У(Ор)-11 в розмірі 35 828 (тридцять п'ять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн 19 коп., 3 % річних в розмірі 315 (триста п'ятнадцять) грн. 43 коп., пені у розмірі 663 (шістсот шістдесят три) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 058 (одна тисяча п'ятдесят вісім) грн 38 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5550,62 грн відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.11.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.