ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа № 917/1114/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників:

стягувача ОСОБА_1, дов. б/н від 03.07.2015 року

боржника не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенське шляхово-будівельне управління №9, м. Лубни (вх. №4827 П/3-12)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2015 про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенське шляхово-будівельне управління №9, м. Лубни до Служби автомобільних доріг України в Полтавській області, м. Полтава про стягнення 24 300 520,44 грн., -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.09.2015 по справі №917/1114/15 заяву Служби автомобільних доріг України в Полтавській області про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15 задоволено. Відстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15 до 01.01.2016 року.

Позивач ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом при винесенні даної ухвали норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2015 №917/1114/15 скасувати та у задоволенні заяви Служби автомобільних доріг України в Полтавській області про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15 відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 121 ГПК України, зазначає, що боржником не наведено виняткових обставин, які б унеможливлювали виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15, у звязку з чим, вважає, що наведені Службою автомобільних доріг України в Полтавській області у заяві доводи, свідчать про безпідставність вимог відповідача та про навмисне затягування процесу виконання рішення суду першої інстанції, що призводить до порушення прав позивача.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015, у зв'язку із закінченням повноважень судді Горбачової Л.П., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 апеляційну скаргу ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.10.2015 року.

21.10.2015 стягувач - ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 надав письмові пояснення щодо відстрочки виконання судового рішення, в яких зауважував на тому, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано, що заборгованість відповідача виникла з 05.03.2014 року і до цього часу залишається непогашеною, а також зазначав про порушення гарантованого державою права на задоволення вимог щодо стягнення грошових кошті з державного органу - боржника.

Боржник своїм правом на участь при розгляді апеляційної скарги не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Пунктом 3.9.1. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.1.-1 постанови також встановлено, що належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони. При цьому зазначена ухвала надсилається сторонам в обов'язковому порядку.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України, перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Відмітки на наявних в матеріалах справи процесуальних документах, зокрема, на ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року, оформлені відповідно до наведених вимог названої Інструкції, а тому зазначеним підтверджується належне надіслання копій процесуальних документів сторонам судового процесу в тому числі боржнику.

Крім того, телефонограмою від 20.10.2015 року за вих. №09-71/476 Службу автомобільних доріг України в Полтавській області було додатково повідомлено про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, а також беручи до уваги обмеженість строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника боржника за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 у справі №917/1114/15 стягнуто із Служби автомобільних доріг України в Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління № 9» заборгованість за договором №09-01-12 від 23.05.2012 про закупівлю послуг за бюджеті кошти у розмірі 21 260 022,85 грн. у тому числі 11 970 462,94 грн. - сума основного боргу, 478 162,60 грн. - 3% річних та 8 811 397,31 грн. - інфляційні витрати, а також 63 936,18 грн. судового збору.

28.08.2015р. на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 видано відповідний наказ №917/1114/15.

17.09.2015р. боржник - Служба автомобільних доріг України в Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 у справі №917/1114/15 про стягнення з Служби автомобільних доріг України у Полтавській області на користь ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 заборгованості за договором №09-01-12 від 23.05.2012 про закупівлю послуг за бюджеті кошти у розмірі 21 260 022,85 грн. у тому числі 11 970 462,94 грн. - сума основного боргу, 478 162,60 грн. - 3% річних та 8 811 397,31 грн. - інфляційні витрати, а також 63 936,18 грн. судового збору до 01.01.2016р.

В обґрунтування викладених в заяві вимог, боржник, посилаючись на приписи ст. 121 ГПК України, зазначав про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення суду від 14.05.2015. Зокрема, вказував на те, що Служба автомобільних доріг у Полтавській області є неприбутковою організацією та одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Роботи, що виконувалися позивачем на виконання договору №09-01-12 від 23.05.2012, фінансувались за рахунок коштів державного бюджету України та кредитних ресурсів, відповідно до Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2013-2018 роки, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №696 від 11.07.2013, а також за рахунок коштів, залучених державним агентством автомобільних доріг України під державні гарантії (коштів спеціального фонду державного бюджету).

Як зазначав боржник, виконані, але не профінансовані на кінець бюджетного періоду обсяги робіт, внесено Службою автомобільних доріг України в Полтавській області до реєстрів виконаних робіт за відповідними постановами Кабінету Міністрів та надано головному розпоряднику коштів Державному агентству автомобільних доріг України, для подання Державній казначейській службі України з метою забезпечення фінансування. Разом з тим, Державною казначейською службою України та її Головним управління в Полтавській області було відмовлено Укравтодору (лист від 28.08.2013 №14-08/2742-1960) та Службі автомобільних доріг України в Полтавській області (лист від 21.03.2014 №04-16/2500 та лист від 10.08.2015 №04-16/6465) у реєстрації бюджетних фінансових зобов'язань без фактичних надходжень до спеціального фонду державного бюджету, оскільки реєстрація бюджетних та фінансових зобов'язань одержувачів бюджетних коштів за спеціальним фондом бюджету здійснюється тільки в межах бюджетних асигнувань, спрямованих на казначейські рахунки головними розпорядниками коштів.

Вказані обставини заявник вважав такими, що ускладнюють виконання рішення господарського суду від 14.08.2015 по справі №97/1114/15 та роблять його неможливим до моменту направлення коштів до спеціального фонду з боку розпорядників коштів.

Також, заявник зауважував на тому, що виплата коштів за рішенням суду від 14.08.2015 за рахунок інших бюджетних асигнувань призведе до виникнення заборгованості по заробітній платі працівників, сплаті податків та обовязкових платежів.

З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази за правилами статті 43 ГПК України, і за наявності обставин, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, господарський суд має право, зокрема, відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.2 постанови "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2010 року № 9 роз'яснив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У звязку з викладеним вбачається, що при вирішенні питання щодо заяви сторони про відстрочку виконання рішення, потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК задоволення заяви можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

У відповідності до обставин, встановлених у рішенні господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 року, підставою для проведення розрахунків між сторонами є договір №09-01-12 від 23.05.2012 про закупівлю послуг за бюджеті кошти, укладений між ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 (підрядник, стягувач) та Службою автомобільних доріг України в Полтавській області (замовником, боржником), у відповідності до умов якого позивач протягом 2012 року зобовязався виконати роботи по поточному середньому ремонту автомобільної дороги державного значення /М-03/ на загальну суму 11 970 462, 94 грн., а відповідач - прийняти і оплатити такі послуги.

Таким чином, встановлені по справі обставини свідчать про те, що відносини, які виникли між сторонами у справі на підставі укладеного договору, є господарськими зобов'язаннями. Крім того, укладаючи відповідний господарський правочин в 2012 році, сторони взяли на себе певні зобов'язання по виконанню умов договору, які відповідають їх реальним намірам та економічним інтересам.

У відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Обґрунтовуючи неможливість виконання рішення суду з дня набрання рішенням законної сили, відповідач зауважує на тому, що фінансування виконаних ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 робіт за укладеним договором №09-01-12 від 23.05.2012 про закупівлю послуг за бюджеті кошти, здійснюється за рахунок державного бюджету України та державних кредитних ресурсів, разом з тим, відсутність державного фінансування виконаних стягувачем робіт унеможливлює проведення розрахунків за вказаним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір №09-01-12 про закупівлю послуг за бюджеті кошти був укладений між сторонами в 2012 році.

На виконання вказаного договору, ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 протягом травня-червня 2012 року належним чином виконав підрядні роботи по поточному середньому ремонту автомобільної дороги державного значення /М-03/ на загальну суму 11 970 462, 94 грн. В подальшому, сторонами було укладено до вказаного договору декілька додаткових угод, за якими строк договору було продовжено до 31.12.2014 року. Разом з тим, станом на 14.05.2015 року, тобто на момент звернення позивача до господарського суду, розрахунки за виконані ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 підрядні роботи на загальну суму 11 970 461,74грн. боржником так і не були здійснені.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, з урахуванням вказаних норми, саме по собі відсутність бюджетного фінансування замовлених, але несплачених робіт, не звільняє відповідача від обовязку оплатити виконані роботи, що також кореспондується з положеннями ст. 617 ЦК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що станом на 14.05.2015, тобто на момент звернення ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9 з позовом до господарського суду Полтавської області та до теперішнього часу, боржник доказів хоча б часткового виконання вказаного рішення суду не надав. При цьому, доказів того, що виконання рішення суду стане можливим у випадку, якщо суд відстрочить його виконання до 01.01.2016 року, боржником також не надано.

Судом також враховано, що невиконання боржником своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором негативно відображується і на господарській діяльності стягувача, а відстрочення виконання рішення суду суттєво зачіпає інтереси ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9, оскільки здійснення розрахунків з контрагентами, обов'язок по сплаті обов'язкових зборів, а також своєчасної виплати заробітної плати працівникам є однаковим як для боржника, так і для стягувача.

При цьому слід зазначити, що як боржник так і стягувач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. До того ж, ані нормами чинного законодавства, ані умовами укладеного договору не передбачено звільнення від відповідальності у звязку з невиконанням державою взятих на себе зобовязань по оплаті замовлених послуг за бюджеті кошти.

До того ж, колегія суддів зазначає, що доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність (баланс, звіт про фінансові результати). Проте, заявником таких доказів до суду не надано, а також не доведено належними та допустимими доказами. Надані ж боржником на підтвердження своїх вимог документи, а саме, плани фінансування дорожнього господарства Служби автомобільних доріг у Полтавській області на 2012, 2013, 2014, 2015 роки та зміни до лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2013-2014 роки не є належними доказами фінансового стану позивача, оскільки не є офіційною звітністю що підтверджує наявність або відсутність достатніх грошових коштів для повного погашення заборгованості перед стягувачем. До того ж, надані відповідачем до матеріалів справи листи №14-08/2742-1960 від 28.08.2013, №04-16/2500 від 21.03.2014 та лист №04-16/6465 від 10.08.2015 не можуть свідчити про неможливість виконання рішення господарського суду від 14.08.2015, оскільки свідчать про відсутність коштів на відповідних рахунках ще до прийняття рішення про стягнення з боржника коштів на користь ТОВ Лубенське шляхово-будівельне управління №9.

Інших доказів, які б свідчили про наявність виключних обєктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заявником не подано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені боржником обставини про відстрочку виконання рішення не носять особливого і надзвичайного характеру, свідчать лише про негативні явища в поточній діяльності відповідача, а відсутність фактичних надходжень до спеціального фонду державного бюджету не може вважатись винятковою обставиною у розумінні суті статті 121 Господарського кодексу України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно, до ч. 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

В силу ч. 1 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

При цьому, нормами вказаного закону не передбачено будь-яких дій щодо можливого блокування руху коштів державного органу-боржника або арешту його коштів. Таким чином, відсутність коштів на казначейських рахунках Служби автомобільних доріг у Полтавській області не може завдати несприятливих наслідків або спричинити блокування роботи державного органу при виконанні рішення суду щодо стягнення з нього коштів. Більше того, держава гарантує задоволення вимог стягувача за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги обставини, на які посилається відповідач в якості виняткових та таких, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, тому у задоволенні заяви Служби автомобільних доріг у Полтавській області про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 у справі №917/1114/15 суд відмовляє за необґрунтованістю.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви Служби автомобільних доріг України в Полтавській області про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК України колегія суддів апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Лубенське шляхово-будівельне управління №9, м. Лубни задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.09.2015 про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15 скасувати.

В задоволенні заяви Служби автомобільних доріг України в Полтавській області, м. Полтава про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 14.08.2015 по справі №917/1114/15 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.10.2015 року

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Тарасова І. В.

Суддя Потапенко В.І.