ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р.Справа № 915/2256/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Шевченка В.В,, ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Максиміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача - не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року

по справі № 915/2256/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Ірлен»

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський»

про стягнення 100 301,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Ірлен» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський» 100 301,05 грн., з яких 58701,80 грн. основної заборгованості за договором поставки на умовах розстрочення платежу №2503/02 від 25.03.2014 року, 2935,09 грн. штрафу, 3242,26 грн. пені, 4704,18 грн. 39% річних, 30717,72 грн. курсової різниці.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року по справі № 915/2256/14 (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу Олімпійський на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Ірлен грошові кошти в загальній сумі 100301 грн. 05 коп., з яких: 58701 грн. 80 коп. основний борг; 2935 грн. 09 коп. штраф; 3242 грн. 26 коп. пеня; 4704 грн. 18 коп. 39% річних; 30717 грн. 72 коп. - курсова різниця, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату судового збору в сумі 2006 грн. 02 коп.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що факт отримання товару Відповідачем підтверджується наявними в матеріалами справи видатковими накладними №156 від 01.04.2014, №462 від 15.05.2014 та довіреностями №9 від 01.04.2014 року та №15 від 13.05.2014 року, проте, на даний час Відповідачем грошові кошти за поставлену продукцію не сплачено, отже, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем відповідно до додаткових угод складає 58701 грн. 80 коп.

Також судом здійснено перерахунок штрафу, пені, 39% річних та курсової різниці, та встановлено, що такі є вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Олімпійський» звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що всупереч нормам процесуального права суд першої інстанції не зясував підстав для нарахування та стягнення курсової різниці та не зазначив норм матеріального права, у відповідності з якими курсова різниця підлягає стягненню.

Крім того, апелянт вважає, що офіційний курс гривні до іноземної валюти встановлюється Національним банком України, відповідно будь-які розрахунки мають здійснюватися за офіційним курсом НБУ, а не курсом долару, розміщеним на сайті www.aval.ua.

Представники сторін в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду.

Враховуючи, що розгляд справи вже відкладався у звязку з неявкою сторін, оскільки сторони не скористались своїм правом у відповідності до ст.22 ГПК України на участь в судовому засіданні, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, 25 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича компанія Ірлен та Сільськогосподарського виробничого кооперативу Олімпійський було укладено договір поставки №2503/02 на умовах розстрочення платежу.

Згідно п.1.1, п. 1.3 Договору Позивач зобовязався передати (поставити) у зумовлений строк Відповідачу продукцію для сільгоспвиробництва (надалі-Товар), а Відповідач зобовязався прийняти Товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Загальна кількість та найменування Товару, що підлягає поставці, його певне співвідношення (асортимент), упаковка та маркування, ціна, строк, порядок поставки та оплати, а також інші умови, визначаються додатковими угодами (специфікаціями) до цього Договору, які є невідємною його частиною.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що вартість Товару повинна бути повністю оплачена Позивачу Відповідачем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного Договору, що є невідємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 4.3,4.3.3,4.3.4 Договору вартість Товару розраховується у гривні та фіксується у відповідній іноземній валюті, що зазначена у відповідних додаткових угодах (специфікаціях), в цьому випадку Позивач має право в односторонньому порядку змінити вартість Товару, в залежності від зміни курсу даної валюти.

Зміна вартості товару на дату відвантаження фіксується постачальником у видатковій накладній та не потребує додаткових угод чи погоджень обома сторонами договору.

На дату фактичної оплати частини Товару, згідно з певною додатковою угодою (специфікацією), у випадку зростання курсу іноземної валюти більше ніж на 1% відносно курсу, вказаного у додатковій угоді (специфікації) або курсу перерахунку вартості Товару на дату фактичного відвантаження, вартість оплачуваної частини Товару здійснюється пропорційно такому зростанню за формулою, викладеною у договорі.

Банком Позивача є ПАТ ОСОБА_2 Аваль, а курси валюти, який використовується для розрахунку гривневої ціни товару для даного Договору, вказано на сайті www.aval.ua у розділі Курси валют, як курс продажу відповідної валюти.

Пунктом 5.2.2 договору встановлено, що покупець зобовязаний своєчасно оплачувати товар за встановленими цінами в строки, на умовах та в порядку, що визначені у додаткових угодах (специфікаціях) до цього договору.

На виконання умов Договору сторонами були укладені та підписані додаткові угоди, а саме:

Додаток № 2 від 01 квітня 2015 року щодо поставки Фенизану у кількості 70 літрів на загальну суму 19179 грн. 72 коп. (еквівалентно на дату підписання угоди 1639, 29 дол. США; курс 11,7 грн./дол. США).

Строк оплати: до 04.04.2014 року 30%, що складає 5753 грн. 92 коп.; до 15.10.2014 року - 70%, що складає 13425 грн. 80 коп.

Додаток №4 від 12 травня 2014 року щодо поставки Каптору у кількості 140 літрів на загальну суму 64680 грн. (еквівалентно на дату підписання угоди 6016,74 дол. США; курс-10,75 грн.).

Строк оплати: до 12.05.2014 року 30% , що складає 19404 грн., до 15.10.2014 року 70% що складає 45276 грн.

За вказаними специфікаціями позивачем поставлено, а відповідачем отримано відповідний товар, що підтверджується наявними в матеріалами справи видатковими накладними №156 від 01.04.2014, №462 від 15.05.2014 та довіреностями №9 від 01.04.2014 року та №15 від 13.05.2014 року та не заперечується сторонами. Зазначені видаткові накладні підписані та скріплені печаткою Відповідача без зауважень.

Позивачем були виставлені Відповідачу за поставку Товару рахунки на оплату №192 від 01.04.2014 року на суму 19179 грн. 72 коп. та №417 від 12.05.2014 року на суму 64680 грн.

З наявних матеріалах справи Банківських виписок вбачається, що 03.04.2014 року відповідачем частково сплачено рахунок №192 на суму попередньої оплати товару за додатком №2 5753,92 грн.; 13.05.2014 року ним частково сплачено рахунок №417 на суму попередньої оплати товару за додатком №4 19404 грн.

Таким чином, відповідно до умов, зазначених в додаткових угодах (специфікаціях) остаточний рахунок за поставлений товар мав бути проведений до 15 жовтня 2014 року.

Проте, Відповідачем грошові кошти за поставлену продукцію не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містяться в ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів за договором поставки №2503/02 від 25 березня 2014 року.

Встановлені обставини справи належним чином підтверджують факт постачання товару позивачем на загальну суму 83 859,72 грн., в свою чергу, відповідач лише частково розрахувався в сумі 5753,92 грн. та 19404 грн., що загалом складає 25157,92 грн.

Отже, за висновком колегії суддів, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 58701 грн. 80 коп.

Також судова колегія перевірила правомірність нарахування штрафу, пені, 39% річних, курсової різниці на суму заборгованості, та вважає стягнення зазначених сум цілком правомірним, з огляду на те, що сторони погодили такі нарахування умовами договору при його укладенні.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та їх відповідність висновкам суду першої інстанції, судова колегія погоджується з ними, виходячи з такого.

Судова колегія зазначає, що при укладенні договору поставки №2503/02 від 25 березня 2014 року відповідач діяв з власної волі та погодив всі вказані у даному правочині умови, шляхом підписання зазначеного договору директором підприємства без протоколу розбіжностей, а також скріплення вказаного договору печаткою.

Таким чином, судова колегія доходить до висновку, що при укладенні спірного договору Сільськогосподарський виробничий кооператив «Олімпійський» прийняв положення даного договору та погодився з його умовами без будь-яких заперечень, а тому усі умови повинні виконуватись сторонами належним чином.

Положення щодо відшкодування курсової різниці встановлені пунктами 4,3, 4.3.1,4.3.2,4.3.3, визначення курсу валюти, який використовується для розрахунку гривневої ціни товару для даного Договору, встановлено пунктом 4.3.4 договору.

Договір є чинним та не визнано недійсним в судовому порядку.

Вищеперелічені обставини є належним підтвердженням того, що сторони погодили відповідні умови про стягнення курсової різниці, визначення курсу валюти на сайті www.aval.ua, 39% річних тощо, а тому немає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення грошового зобовязання.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олімпійський» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року по справі № 915/2256/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 23.10.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя В.В. Шевченко