Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2015 р. Справа № 906/1493/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №237 від 23.09.2015

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №402 від 30.10.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Сарненської дослідної станції інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (м. Сарни, Рівненської області)

до Олевської районної державної адміністрації

про стягнення 34661,69 грн. (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 02.11.15р. № 307 - 30449,33 грн.)

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 34 661, 69 грн. заборгованості, з яких: 19314 грн. - основний борг, 14246 грн. сума інфляційних втрат, 1101, 69 грн. - 3% річних з простроченої суми.

В обгрунтування поданого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов'язання щодо належної сплати коштів згідно умов Договору №4 від 07.11.2013р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 96, 525, 526, 610, 611, 612, 615, 623, 625, 894, 898 ЦК України, ст.ст. 193, 222 ГК України.

Ухвалою від 30.09.15р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст.ст. 64-65 ГПК України.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяви про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Позивач в ході розгляду справи подав заяву про збільшення розміру позовних вимог від 09.10.15р. №261, відповідно до якої ціну позову збільшено з 34661,69 грн. до 35443,79 грн., яка була прийнята до розгляду господарським судом ухвалою суду від 13.10.2015р.

В засіданні суду 02.11.2015р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача: 19314 грн. основного боргу, 10 438, 44 грн. суми інфляційних втрат, 696, 89 грн. - 3% річних з простроченої суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

У п. 3.10. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни в бік зменшення кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Отже, станом на дату прийняття рішення має місце нова ціна позову, а саме: 19314, 00 грн. - основний борг, 10 438, 44 грн. - сума інфляційних втрат, 696, 89 грн. - 3% річних, загалом на суму 30 449, 33 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, наведених у відзиві, зокрема, вказує на те, що фінансується з Державного бюджету України, а заборгованість утворилась через відсутність відкритих асигнувань у 2013 бюджетному році, кошторис на 2014 та 2015 рік по КПКВК 2408070 в установі відсутній. Однак щоквартальні звіти за формою №7д подавалися до департаменту екології та природних ресурсів Житомирської облдержадміністрації. Тому не вбачає свої провини у виникненні заборгованості перед позивачем.

Оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, господарський суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у судовому засіданні 02.10.15р. судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення позову.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши уповноважених представників сторін, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2013 між Олевською районною державною адміністрацією (замовник/відповідач) та Сарненською дослідною станцією інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (виконавець/позивач) укладено договір №4 про надання послуг з організації проведення систематичного обстеження населення по визначенню вмісту радіоцезію в організмі людини пересувним лічильником випромінювання людини в Олевському районі Житомирської області (надалі за текстом - Договір).

Пунктом 1.1 даного Договору визначено, що відповідно до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи", враховуючи Рекомендації Державного агентства України з управління зоною відчуження від 30.05.2013 №01-1718/141 щодо проведення робіт з дозиметричної паспортизації у 2013 році населених пунктів України, які згідно із законодавством віднесено до зон радіоактивного забруднення, керуючись "Методичними рекомендаціями щодо проведення робіт з дозиметричної паспортизації населених пунктів України, які згідно із законодавством віднесено до зон радіоактивного забруднення" (далі - Методичні рекомендації), затверджених Наказом МНС України від 27.07.2011 № 764 "Про організацію проведення робіт із дозиметричної паспортизації населених пунктів" із внесеними змінами, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги з організації проведення систематичного обстеження населення по визначенню вмісту радіоцезію в організмі людини пересувним лічильником випромінювання людини (ЛВЛ) в 6 населених пунктах Олевського району Житомирської області в кількості 528 чоловік, згідно Переліку, наданого Замовником, який є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1 до Договору, а.с. 12).

Згідно п.3.1 Договору ціна договору становить 19314,00 грн. без ПДВ згідно кошторисно-фінансового розрахунку договірної ціни, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 2 до Договору, а.с. 13).

Усі розрахунки за Договором проводяться у безготівковій формі (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п.4.2 Договору розрахунок за надані послуги замовник здійснює за актом здачі-приймання після експертної оцінки результатів робіт (зовнішнього контролю), згідно представленої виконавцем довідки-підтвердження ННЦРМ (ІРЗ) АМН України про фактично прийняту кількість обстежень у базу даних, які пройшли контроль якості.

Пунктами 5.1.1 та 5.1.2 Договору визначено зобов'язання замовника своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за виконані виконавцем роботи та приймати у встановленому порядку виконані роботи згідно з актами здачі-приймання, представленими виконавцем.

Строк дії Договору, згідно з п. 9.1., - з 07.11.2013р. до 31 грудня 2013р. (а.с. 10-11).

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав вчасно, якісно та у повному обсязі, а замовник прийняв виконану роботу без зауважень, на підтвердження чого 07.11.2013 сторонами було підписано Акт №1 здачі приймання виконаних робіт (а.с. 14).

Відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг не виконав взагалі.

З метою досудового врегулювання спору 11.06.2014 позивач надіслав відповідачу претензію №1 (вих. № 161) з проханням сплатити заборгованість (а.с. 15-16).

Відповідач у відповіді на претензію не заперечував суму заборгованості, вказував на причину утворення заборгованості - відсутність відкритих асигнувань у 2013 бюджетному році, а у звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма 7д) на протязі 2014 року (місячна, квартальна) підтверджена в сумі 19314, 00 грн., який щоквартально подавався до департаменту цивільного захисту Житомирської облдержадміністрації (а.с. 17).

19.03.2015 позивач надіслав відповідачу претензію №2 (вих. № 50) з вимогою про сплату заборгованості (а.с. 18-19).

Відповідач у відповіді на претензію за №1/533 від 25.03.2015р. не заперечував заборгованість позивача, зобов'язався сплатити борг після фінансування з державного бюджету України (а.с. 20).

У зв'язку із тим, що в добровільному порядку відповідач не задовольнив вимоги позивача щодо сплати заборгованості по Договору від 07.11.2013р., останній звернувся до господарського суду із позовом про стягнення основного боргу в сумі 19314, 00 грн., додатково заявив до стягнення - інфляційні у розмірі 14246, 00 грн. та 3% річних у сумі 1101, 69 грн.

В ході розгляду справи в господарському суді позивач подав, зокрема заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат на суму 10 438, 44 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 696, 89 грн., розмір позовної вимоги про стягнення основного боргу в сумі 19314, 00 грн. - не змінює.

Дослідивши матеріали справи у відповідності до вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити, з огляду на наступне.

За правовою природою укладений між сторонами Договір від 07.11.2013р. є договором про надання послуг, правове регулювання якого передбачене главою 63 ЦК України.

Зобов'язання, як це передбачено у статтях 11 та 509 ЦК України, що виникли з договору, інших юридичних фактів мають виконуватися належним чином відповідно до його умов, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Належне виконання зобов'язання - це виконання зобов'язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особою.

За Договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Термін виконання зобов'язання з оплати наданих послуг по охороні об'єкту сторони визначили Договором, а саме: п. 4.2 зазначеного Договору.

У статті ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, позов про стягнення боргу в сумі 19 314, 00 грн. доведений в повному обсязі та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних з простроченої суми в розмірі 696, 89 грн.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення будь-якого грошового зобов'язання (п. 6.2 Постанови ВГСУ від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови № 14).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (п. 3.1 Постанови № 14).

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п. 1.12 Постанови №14 ).

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача суми 3% річних з простроченої суми, визнає його арифметично правильним та таким, що підлягає задоволенню в заявленому розмірі на суму 696, 89 грн.

Щодо стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 10438, 44 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови №14).

Господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з серпня 2014 по серпень 2015 року на загальну суму 10438, 44 грн., визнає його арифметично правильним, у зв'язку з чим вирішує стягнути зазначену суму згідно резолютивної частини рішення суду.

Доводи відповідача про відсутність підстав для застосування відповідальності , передбаченої ст. 625 ЦК України, господарський суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

З огляду на норми ст.525, 526 ЦК України в ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.)

Таким чином, відсутність фінансування не звільняє відповідача, як самостійну юридичну особу, від виконання умов договору, а обставина відсутності бюджетного фінансування не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання, тому суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, доказів сплати боргу не надав.

Стосовно розподілу судових витрат.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача у справі на суму 1218, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 33, 43 , 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Олевської районної державної адміністрації ( 11000, Житомирська область, смт. Олевськ вул. Свято-Миколаївська, буд. 4 , ) на користь Сарненської дослідної станції Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України ( код 34501, Рівненська область, Сарненський район, місто Сарни, Дослідна станція, буд. 32, ) :

- 19314,00 грн. основного боргу ,

- 10438,44 грн. інфляційних втрат,

- 696,89 грн. 3% річних,

- 1218,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.11.2015

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (простою)