КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2015 р. Справа№ 911/3893/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Парикожка О.І. - представник за довіреністю від 27.01.2015 року;

від відповідача: Пархомчук Р.І. - представник за довіреністю від 24.09.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року

у справі № 911/3893/15 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Когалимавіа» (Росія)

про стягнення 13 378 591, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Когалимавіа" про стягнення 13 378 591, 40 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року відмовлено у прийнятті позовної заяви Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу від 02.09.2015 року скасувати та передати справу до Господарського суду Київської області на розгляд по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Оскільки послуги з аеронавігаційного обслуговування, були надані позивачем відповідачу на території України, позивач вважає, що застосовуються положення п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року у зв'язку із перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. у відпустці, справу № 911/3893/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М. А., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М. А., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 06.10.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е. О. у відпустці, справу № 911/3893/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року прийнято до свого провадження колегією суддів: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Представники сторін у судовому засіданні 06.10.2015 року надали пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 06.10.2015 року оголошена перерва до 20.10.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2015 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.10.2015 року надав пояснення по справі, відповідно до яких зазначив, що Російська Федерація не є членом міжнародної організації «Євроконтроль» та не ратифікувала ні Багасторонню угоду про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 року, ні Міжнародну конвенцію щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації «Євроконтроль» від 13.12.1960 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Когалимавіа» про стягнення 13 378 591, 40 грн. заборгованості за послуги з аеронавігаційного обслуговування.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року було відмовлено у прийнятті дана позовної заяви.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до ст. 36 Повітряного кодексу України плата за послуги з аеронавігаційного обслуговування (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) справляється Євроконтролем та/або провайдером (провайдерами) аеронавігаційного обслуговування відповідно до міжнародних договорів та законодавства України.

При цьому, можливість застосування примусового стягнення коштів з боржника передбачена Багатосторонньою угодою про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 року, до якої Україна приєдналася 26.11.2003 року.

Згідно із ст. 13 Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів процедура стягнення може бути порушена на території Договірної Держави:

(a) де боржник мешкає або має зареєстрований офіс;

(b) де знаходиться компанія боржника, у разі якщо ні місце його проживання, ні зареєстрований офіс не розташовані на території Договірної Держави;

(c) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у пунктах (a) і (b), там, де боржник має активи;

(d) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у пунктах (a) і (c), там, де знаходиться штаб-квартира організації "ЄВРОКОНТРОЛЬ".

Статтею 35 Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації "Євроконтроль" від 13.12.1960 р., до якої Україна приєдналася 26.11.2003 р., передбачено, що без шкоди для застосування положень Додатка IV щодо примусового стягнення маршрутних зборів справа порушується у державі Договірної Сторони:

(a) де відповідач мешкає або має зареєстрований офіс;

(b) де знаходиться компанія відповідача у разі, якщо ні місце його проживання, ні зареєстрований офіс не розташовані на території держави Договірної Сторони;

(c) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у підпунктах (a) і (b), там, де відповідач має активи;

(d) за відсутності засад юрисдикції, зазначених вище у підпунктах (a) - (c), там, де знаходиться штаб-квартира організації "ЄВРОКОНТРОЛЬ".

Таким чином, оскільки нормами міжнародних договорів визначено порушення процедури стягнення коштів з боржника на території договірної держави, де перебуває боржник (його активи) або де знаходиться штаб-квартира організації "Євроконтроль", то даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Однак, колегія суддів не погоджується із даними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Як вбачається з позовної заяви № 3.4.4-405 від 28.08.2015 р. (вх. № 4109/15 від 31.08.2015 р.) позивач як провайдер аеронавігаційного обслуговування звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Когалимавіа" (Общество с ограниченной ответственностью "Авиакомпания Когалымавиа"), який є іноземною юридичною особою, плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування на підставі рахунків за аеронавігаційні послуги в Україні від 14.11.2014 р. № 1480/144669/10, від 12.12.2014 р. № 1480/144958/11, від 11.02.2015 р. № 1480/1577/1, від 12.03.2015 р. № 1480/15304/2, від 10.04.2015 р. № 1480/15529/3, від 15.05.2015 р. № 1480/15797/4, від 11.06.2015 р. № 1480/151079, від 10.07.2015 р. № 1480/151368/6.

Статтею 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У розгляді справ у спорах за участю іноземних підприємств і організацій господарським судам України слід виходити із встановленої ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України пріоритетності застосування правил міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо правил, передбачених законодавством України (роз'яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.2002 р. "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій").

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Отже, підсудність судам України справ з іноземним елементом вирішується згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право», якщо інше не встановлено міжнародними договорами.

Так, для визначення підсудності у даній справі, суд першої інстанції послався на Багатосторонню угоду про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 року, згідно якої договірні держави домовились запровадити спільну політику стосовно сплати зборів за користування засобами та послугами організації повітряного руху на маршрутах, у повітряному просторі районів польотної інформації у межах їхньої відповідної компетенції. Також, вони домовились про створення спільної системи визначення та стягнення маршрутних зборів і використання з цією метою послуг організації «Євроконтроль».

Також, місцевий господарський суд вказує на положення ст. 35 Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації «Євроконтроль» від 13.12.1960 року, згідно якої передбачено механізм стягнення маршрутних зборів.

При цьому, вказані міжнародні угоди діють між державами-членами організації «Євроконтроль», яка координує і планує управління повітряним рухом для всієї Європи.

Проте, суд першої інстанції не врахував того, що Російська Федерація не є членом міжнародної організації «Євроконтроль» та не ратифікувала ні Багатосторонню угоду про сплату маршрутних зборів від 12.02.1981 року, ні Міжнародну конвенцію щодо співробітництва у галузі безпеки аеронавігації «Євроконтроль» від 13.12.1960 року. А тому, застосування зазначених міжнародних договорів є безпідставним.

Крім того, колегією суддів встановлено, що у сфері авіації, зокрема аеронавігації, і Україною і Російською Федерацією було ратифіковано Конвенцію про міжнародну цивільну авіацію 1944 року. Водночас, дана конвенція не містить положень щодо встановлення підсудності справ у спорах в галузі аеронавігації.

Також, між Україною та Російською Федерацією укладено Угоду між Урядом України та Урядом Російської Федерації про повітряне сполучення і співробітництво в галузі повітряного транспорту від 12.01.1994 року. Однак, дана угода також, не містить норм про підсудність справ у спорах в сфері повітряного сполучення та повітряного транспорту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, у даному випадку до врегулювання відносин сторін спору повинні застосовуватися загальні правила міжнародного приватного права, зокрема ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», якою передбачено, що сторони договору згідно із ст. 5, 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору.

Разом з тим, до недоговірних зобов'язань застосовуються положення статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої до зобов'язань, що виникають з дії однієї сторони, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову мала місце та території України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги позадоговірний характер відносин між сторонами та відсутність згоди сторін про вибір права, зважаючи на те, що подія, яка стала підставою для подання позову відбулась на території України, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір повинен розглядатися в господарських судах України.

За таких обставин, ухвала Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року підлягає скасуванню, з передачею справи на розгляд до Господарського суду Київської області.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на ухвалу Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року № 911/3893/15 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 02.09.2015 року № 911/3893/15 скасувати.

3. Матеріали справи № 911/3893/15 направити на розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко