ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа № 917/1066/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя

ОСОБА_1, суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 02.09.2015р. №8,

1-го відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 02.01.2015р.,

2-го відповідача ОСОБА_4 за довіреністю від 12.02.2015р. №8,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, (вх. №4234П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2015р. у справі № 917/1066/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

до 1-го відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод", смт. Решетилівка,

2-го відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ТерраФуд", м.Тульчин,

про стягнення 24 856 059,42 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.07.2015р. у справі № 917/1066/15 (суддя Іваницький О.Т.) відмовлено в позові Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит" повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач не надав господарському суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, тому позов не підлягає задоволенню.

Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_5 національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2015р. у справі № 917/1066/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що банком були виконані зобовязання за укладеним договором, а позичальником зобовязання за договором виконані не були, що стало підставою для звернення до господарського суду першої інстанції.

Від ТОВ Решетилівський маслозавод надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 13438 від 24.09.2015р.), в якому просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2015р. у справі №917/1066/15 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Від апелянта надійшли пояснення по справі (вх. 09.10.2015р. №14032), в яких банк зазначає, що останнім були правомірно нараховані три проценти, індексу інфляції та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту та процентів.

ТОВ ТерраФуд надав відзив на апеляційну скаргу (вх. 14059 від 12.10.2015р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду залишити без змін.

Від апелянта надійшли додаткові пояснення по справі (вх. 14414 від 21.10.2015р.).

21.10.2015р. апелянт надав до суду заяву (вх. 14415 від 21.10.2015р.) про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2015р.)

У судовому засідання 21.10.2015р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник 1-го відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Представник 2-го відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.11.2013р. між ПАТ «ОСОБА_5 національний кредит» та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Решетилівський маслозавод» укладено Генеральний договір про здійснення кредитування № 05.1-227ю/2013/2-1 з відповідними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.1.1 договору банк зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором та кредитним договорами, що будуть укладені в межах та на виконання умов цього договору, що становлять його невід'ємну частину, далі - кредитні договори, надавати позичальнику (ТОВ «Решетилівський маслозавод») кредитні кошти, а позичальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором та кредитними договорами повернути кредитні кошти, своєчасно сплатити проценти за користування кредитними коштами, та сплачувати інші платежі, визначені цим договором та кредитним договорами.

Згідно з п. 1.2. генерального договору про здійснення кредитування, загальний розмір ліміту кредитування позичальника за наданими в рамках даного договору кредитами не повинен перевищувати 12 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2.4 генерального договору процента ставка за кредитом - відповідно до умов Кредитних договорів, але не більше 35,00 % річних.

На виконання умов генерального договору про здійснення кредитування, 28.11.2013р. між позивачем та 1-им відповідачем укладено кредитний договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-228ю/2013/2-1.

Згідно з п. 1.1. позивач зобов'язується надати 1-му відповідачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі до 12000000,00 гривень, із встановленою платою за користування кредитом відповідно до умов кредитування у розмірі 21 % річних за користування кредитом , з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 27.11.2014р.

Договором № 1 від 06.12.2013р. внесено зміни до кредитного договору, яким визначено, що відповідно до п. 3.3.18 - в термін до 28 лютого 2014 року позичальник зобов'язаний додатково надати в заставу банку товари в обороті ( перелік, асортимент та кількість яких попередньо має узгодитись з банком, за 5 робочих днів до дати їх передачі в заставу) загальною заставною вартістю 10173326,11 грн.

Згідно з пунктом 4.6 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання Позичальником зобов'язання, визначеного п. 3.3.18 цього Договору, з 01 березня 2014 року ліміт кредитування встановлюється в розмірі 5200000,00 грн.

Пунктом 4.7. кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за Кредитом після 01 березня 2014 року, що перевищує ліміт визначений п. 1.1.1 Договору, відсоткова ставка за Договором із зазначеної дати підвищується на 3 % річних.

Відповідно до п. 2.6. кредитного договору, сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме випискою по особовому рахунку та меморіальними ордерами підтверджується, що позивачем виконано умови кредитного договору - відповідно до 2.1. по перерахуванню позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості.

Таким чином, позивач вчасно та у повному обсязі виконав свої зобов'язання за Кредитним договором.

Позичальником порушено умови Кредитного договору - в термін до 27.11.2014р. не повернуто позивачу заборгованість за кредитом та не сплачено проценти за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28.11.2013р. між позивачем, ТОВ «Решетилівський маслозавод» та ТОВ «Терра Фуд» (ТОВ «ІНТЕР ФУД») укладено договір поруки № 04-835/1-4.

Згідно з п. 1.1. договору поруки № 04-835/1-4 від 28.11.2013р. 2-й відповідач зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання ТОВ «Решетилівським маслозавод» у повному обсязі зобов'язань за генеральним договором про здійснення кредитування № 05.1-227ю/2013/2-1 від 28.11.2013р., кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-228ю/2013/2-1 від 28.11.2013р., а саме: повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1.2. договору поруки, укладеному між позивачем, 1-м відповідачем та 2-м відповідачем, останній зобов'язаний у разі невиконання 1-м відповідачем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед позивачем разом із 1-м відповідачем як солідарні боржники всім свої майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

Вважаючи свої права порушеними ПАТ «ОСОБА_5 національний кредит» звернулось до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення з відповідачів солідарно суми основної заборгованості, суми за кредитом, проценти, комісію, 3% річних, інфляційних втрат за час прострочення, штраф та пеню.

Господарським судом Полтавської області 14.07.2015р. винесено рішення, яким відмовлено в позові Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит" повністю.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції та вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним говором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду позовної заяви у суді першої інстанції ТОВ «Решетилівський маслозавод» здійснив оплату 12000000,00грн. в рахунок погашення кредиту, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 03.06.2015р., а також сплатив 192000,00грн. нарахованих відсотків за кредитним договором у відповідності до платіжного доручення від 04.06.2015р. №13, а також 750,00 грн. кошти на погашення простроченої заборгованості згідно з п. 2.10, тобто комісія за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджується меморіальним ордером №15159626 від 04.06.2015р. (т. 1, а.с. 142-144).

Таким чином, ТОВ «Решетилівський маслозавод» сплатив заборгованість за кредитом; суму заборгованості за процентами; суму заборгованості по щомісячній комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, в цій частині вимог позивача провадження у справі підлягає припиненню.

У відповідності до приписів п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про припинення провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості в сумі 12192750 грн. з підстав п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір в цій частині припинив існування в процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пп. 1.1.1, 2.4., 2.14.3., 3.2.5., 4.4., 5.4. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 (одного) процента, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором.

Пунктом 4.3. кредитного договору визначено, що у разі порушення Позичальником вимог, п.п 3.3.2.-3.3.17. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 процентів від суми максимального ліміту кредиту, визначеного п. 1.1.1 цього договору, за кожний випадок.

У звязку з тим, що ТОВ «Решетилівський маслозавод» не виконав у строк взятого на себе зобовязання по поверненню кредиту, процентів, комісії, тому 1-й відповідач зобовязаний сплатити пеню та штраф у встановленому договором розміру.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2014р. між ПАТ «ОСОБА_5 національний кредит» та ТОВ «Решетилівський маслозавод» укладений договір про внесення змін №4 до кредитного договору про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-228ю/2013/2-1 від 28.11.2013р.

У п. 2 зазначеного договору про внесення змін сторони домовились викласти п. 4.2. Статті 4 кредитного договору в новій редакції: «У разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених пп. 1.1.1, 2.4., 2.14.3., 3.2.5., 4.4., 5.4. цього договору, до позичальника не застосовуються штрафні санкції.»

Таким чином стягнення з відповідачів суми пені та штрафу не відповідають умовам укладеного договору, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Для розрахунку суми заборгованості з урахування 3 % річних необхідно суму основної заборгованості помножити на 0,03 (3% річних) поділити на кількість днів у році (365 днів) та помножити на кількість прострочених днів за відповідний період.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів солідарно 324833,22 грн. 3% річних за неналежне виконання кредитного договору.

А також, колегія суддів зазначає, що п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

Колегія суддів погоджується з розрахунком, наданим позивачем, а саме вважає за правомірне стягнення з відповідачів 5615136,48 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується частково з висновками суду першої інстанції, а саме вважає за правомірне часткове задоволення позовної заяви.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи та є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.2 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2015р. у справі № 917/1066/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод" (вул. Шевченка, 11, смт. Решетилівка, Решетилівський район, Полтавська область, 38400, ) та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ТерраФуд" (вул. Полковника Ганжі, 16, м. Тульчин, Тульчинський район, Вінницька область, 23600, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 національний кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Тургенєвська, 52/58 м. Київ, 04053, , р/р №290959131 в ПАТ «ОСОБА_5 кредит», МФО 320702) солідарно 5939969,70 грн. заборгованості за кредитним договором та 27807,86 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод" (вул. Шевченка, 11, смт. Решетилівка, Решетилівський район, Полтавська область, 38400, ) та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "ТерраФуд" (вул. Полковника Ганжі, 16, м. Тульчин, , Тульчинський район, Вінницька область, 23600, ) на користь Державного бюджету по 4366,07 грн. судового збору за подання апеляційної скарги з кожного.

Провадження у справі в частині позовних вимог у сумі 12192750 грн. припинити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 26.10.2015р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко