ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. Справа № 925/1499/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

третя особа ПрАТ "Еко-Азот": ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "ХОРС" про стягнення 174 372 256,01 грн та 2 585 858,20 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 174 372 256,01 грн. та 2 585 858,20 доларів США з яких : 165 015 563,73 грн основного боргу по кредиту, 2 546 249,87 доларів США основного боргу по кредиту, 7 001 554,20 грн. прострочених процентів за користування кредитом за лютий - 18 серпня 2015 року; 39 608,33 доларів США прострочених процентів за користування кредитом за період лютий - 18 серпня 2015 року, 2 350 138,08 грн. пені за період з 16.09.2013 по 26.08.2015 року та 5 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання зобов'язань на підставі кредитного договору № 246/1/13-KLMV від 16 вересня 2013 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, вважає, що борг вже є частково погашеним, а в частині боргу повинен бути проведений залік однорідних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову, про що суду надано відзив на позов № 515 від 05.10.2015 ( том 1, а.с. 204-206).

Третя особа, яка залучена до участі у справі ухвалою від 03 вересня 2015 року (том 1, а.с. 2), як іпотекодавець, підтримує позицію відповідача у спорі.

Дослідивши наявні у справі документи, доводи і розрахунки представників сторін, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне :

16 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством "Златобанк" (далі - Кредитодавець) в особі заступника голови правління з корпоративного бізнесу АТ "Златобанк" ОСОБА_4 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "Хорс" (далі- Позичальник) в особі генерального директора ОСОБА_5 (том 1, а.с. 9-14) у відповідності до якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору (п. 1.1 договору).

Кредитодавець надає Позичальнику кредитні кошти у наступних валютах: у гривні та/або доларах у формі відкриття відкличної Кредитної лінії, в межах Максимального Ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Базовою валютою є гривня. Кредит може надаватися Траншами у будь-якій валюті зазначеній в кредитному договорі, відповідно до письмової заяви Позичальника. Позичальник має право у будь який час без повідомлення банку здійснити погашення поточної заборгованості по Кредиту і за умови дотримання умов надання Кредитних коштів, встановлених цим Кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією.

Грошові кошти за кредитною лінією (отримання Траншів) надаються Банком за заявами Позичальника після їх акцепту банком. При наданні Позичальнику кредитних коштів за акцептованою Заявкою в обсязі, зазначеному в Заявці така Заявка вважається виконаною, а зобов'язання Банку дотриманими. При досягненні Позичальником Максимального ліміту заборгованості нові Заявки Банком не розглядаються до часткового або повного повернення кредитних коштів. Після часткового/повного повернення Кредиту Позичальник може подавати в Банк нові Заявки в межах Максимального Ліміту заборгованості (п. 1.2. договору).

Кредит надається відповідачу для рефінансування кредитної заборгованості та для поповнення обігових коштів із застереженням, викладеним у п. 1.2.1 договору.

Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 140 000 000,00 грн. (сто сорок мільйонів гривень 00 коп.)

Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 11 вересня 2015 року включно ( п. 1.4 договору).

Додатковим договором № 9 від 07.02.2014 року ( а.с. 193) сторонами погоджено, що кредит видається у гривні та/або у доларах США у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості, визначеної кредитним договором. Грошові кошти надаються банком за заявками відповідача, які акцептовані банком. При цьому максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією у доларах становить 17 225 000,00 доларів США.

За користування Кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої Процентної ставки.

Процентна ставка встановлюється в наступних розмірах:

- 20 % (двадцять процентів) річних за користування Кредитними коштами у гривні;

- 10 % (десять процентів) річних за користування Кредитними коштами у доларах США ( п. 1.5 договору).

Проценти за користування Кредитом у гривні сплачується у гривні, Проценти за користування Кредитом у доларах США сплачуються у доларах (п. 1.5.1 договору).

Відносини між сторонами суд розцінює як договірні кредитні відносини на підставі строкового оплатного письмового двостороннього консенсуального договору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов"язання повинно бути виконано належним чином та в установлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язання не допускається.

На виконання умов Кредитного договору та за заявками відповідача ( а.с. 54-75), позивач надав відповідачу кредит в сумі 174 372 256,01 грн. та 2 585 858,20 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами:

- № 219102 від 16 вересня 2013 року на суму 109 589 000,00 грн. (том 1, а.с 76);

- № 219112 від 16 вересня 2013 року на суму 3 335 663,88 доларів США та 26 661 961,39 грн. (том. 1, а.с. 77);

- № 502453 від 30 вересня 2013 року на суму 1 990 000,00 грн (том 1, а.с. 78);

- № 502764 від 30 вересня 2013 року на суму 27 414 000,00 грн (том 1, а.с. 79);

- № 14591 від 01 жовтня 2013 року на суму 3 335 000,00 доларів США та 26 656 655,00 грн (том 1, а.с. 80);

- № 432802 від 29 жовтня 2013 року на суму 1 000 000,00 грн (том 1, а.с. 81);

- № 538578 від 31 жовтня 2013 року на суму 28 124 000,00 грн (том 1, а.с. 82);

- № 13881 від 01 листопада 2013 року на суму 3 335 000,00 доларів США та 26 656 655,00 грн (том 1, а.с. 83);

-№ 358206 від 20 листопада 2013 року на суму 2 560 000,00 грн (том 1, а.с. 84);

- № 593379 від 29 листопада 2013 року на суму 27 860 436,27 грн (том 1, а.с. 85);

- № 35642 від 02 грудня 2013 року на суму 3 335 000,00 доларів США та 26 656 655,00 грн (том 1, а.с. 86);

- № 155239 від 09 грудня 2013 року на суму 312 000,00 грн (том 1, а.с. 87);

- № 4611895 від 27 грудня 2013 року на суму 27 860 436,27 грн (том 1, а.с. 88);

- № 35989 від 03 січня 2014 року на суму 3 335 000,00 доларів США та 26 656 655,00 грн (том 1, а.с. 89);

- № 118315 від 10 січня 2014 року на суму 1 000 000,00 грн (том 1, а.с. 90);

- № 542888 від 31 січня 2014 року на суму 27 860 000,00 грн (том 1, а.с. 91);

- № 29254 від 03 лютого 2014 року на суму 3 335 000,00 доларів США та 26 656 655,00 грн (том 1, а.с. 92);

- № 169432 від 10 квітня 2014 року на суму 12 700 000,00 грн. (том 1, а.с. 93);

- № 186282 від 11 квітня 2014 року на суму 12 700 000,00 грн (том 1, а.с. 94);

- № 224838 від 14 квітня 2014 року на суму 770 000,00 грн (том 1, а.с. 95);

- № 205615 від 11 липня 2014 року на суму 527 000,00 грн (том 1, а.с. 96);

- № 188784 від 12 листопада 2014 року на суму 12 000 000,00 грн (том 1, а.с. 97);

- № 417282 від 25 листопада 2014 року на суму 25 000 000,00 грн (том 1, а.с. 98);

Заперечень проти неотримання грошових коштів по кредитній лінії у вказаних сумах відповідач суду не подав.

За доводами позивача, станом на час подачі позову за відповідачем рахується несплачена заборгованість по кредиту у сумі 165 015 563,73 грн та 2 546 249,87 доларів США, оскільки термін погашення боргу по кредиту настав 11.09.2015 року (п. 1.4. кредитного договору) і у позивача вже немає необхідності доводити свої права на дострокове стягнення боргу по кредиту, як було попередньо вказано у позовній заяві.

Також, за розрахунками позивача, вказаними у позовних матеріалах, та уточненими на вимогу суду в ході розгляду справи (а.с. 233 том 1), за відповідачем рахується заборгованість 7 001 554,20 грн. по прострочених процентах за користування кредитом за лютий - 18 серпня 2015 року; 39 608,33 доларів США прострочених процентів за користування кредитом за період лютий - 18 серпня 2015 року, 2 350 138,08 грн. пені за період з 16.09.2013 по 26.08.2015 року та 5 000,00 грн штрафу.

В ході розгляду справи відповідач сплатив на користь позивача 15 540 463,00 грн. в погашення боргу по кредитному договору № 246/1/13-KLMV від 16 вересня 2013 року, як вказано у призначенні платежу в платіжному дорученні № 5825 від 21.10.2015 року (а.с. 231 том 1).

Попередньо, відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.09.2015 року № 741 (а.с. 230 том 1), яка була отримана позивачем 14.09.2015 року згідно штампу банку на цьому документі.

В порядку календарної черговості цих подій суду слід визначитися, чи відбулося зменшення суми боргу у відповідача та на якій підставі.

Обговоривши із представниками сторін ці обставини, судом було встановлено наступне:

У відповідності до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Також ст. 46 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452 у п. 8 ч. 2 передбачає, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Судом встановлено, що між сторонами по справі укладалися договір депозиту № 54/1/1 від 22.04.2014 року та договір банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014 року, за умовами яких відповідач передав на зберігання банку власні грошові кошти в загальній сумі більше 37 000 000 грн.

Копію договору банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014 року відповідач надав у справу (а.с. 211 том 1, а.с. 2 том 2) і з нього вбачається, що банк має право здійснити договірне списання коштів з вкладного рахунку відповідача у випадках та в порядку, передбаченому іншими договорами (угодами) між сторонами в межах чинного законодавства України ( п. 4.2.3).

Інший договір депозиту № 54/1/1 від 22.04.2014 року (а.с. 207 том 1) не передбачає умови про договірне списання коштів із депозитного рахунку на погашення боргу за кредитними зобов'язаннями відповідача.

Відповідач також повідомив суду, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог вже була реалізована відповідачем у іншій справі, однак станом на час вирішення спору відповідач не має на руках судового рішення по іншій справі, а тому не відомо, за яким депозитним договором та в якій сумі відповідачем було реалізовано його право на зарахування однорідних вимог.

Також із заяви відповідача ( а.с. 230 том 1) вбачається, що він вважає, що для зарахування зустрічних однорідних вимог у даній справі він може скористатися залишком не зарахованих у іншій справі коштів по договору депозиту № 54/1/1 від 22.04.2014 року та договору банківського вкладу № 79/1/1 від 12.11.2014 року на загальну суму 15 138 538,38 грн. При цьому із заяви не можна зрозуміти, яким чином ці кошти слід розподілити на кожен із вказаних договорів, тим більше, що договір депозиту № 54/1/1 від 22.04.2014 року не дозволяє проводити договірне списання коштів банком для погашення боргу по кредиту за іншими зобов'язаннями відповідача.

Суд не вправі перебирати на себе повноваження боржника та самостійно робити розподіл коштів за двома депозитними договорами для їх зарахування по кредитному зобов'язанню відповідача у справі.

Представник позивача вказала суду, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.09.2015 року № 471 не була реалізована банком, оскільки він не погоджується із цією вимогою відповідача з усіх вищевикладених підстав.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неможливість врахування та проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача від 11.09.2015 року № 471 (а.с. 230 том 1) на суму 15 138 538,38 грн. по кредитному договору № 246/1/13-KLMV від 16 вересня 2013 року.

З приводу перерахування відповідачем на користь позивача 15 540 463,00 грн. платіжним дорученням № 5825 від 21.10.2015 року (а.с. 231 том 1), судом встановлено наступне:

Кредитний договір між сторонами 246/1/13-KLMV від 16 вересня 2013 року після внесення змін до договору додатковою угодою № 9 про видачу кредиту в гривні та/або в доларах США, встановлення ліміту кредитування у валюті, став мультивалютним.

Представник позивача доводить, що вказаний договір має єдиний рахунок для сплати відповідачем боргових зобов'язань та процентів у гривні та у доларах США № 1011 (див. визначення термінів). При цьому відповідач має право сплачувати борги по кредиту як у гривнях, так і в доларах США.

Але при цьому згідно п. 1.5.1. кредитного договору відповідач повинен сплачувати проценти за користування кредитом у гривнях - у гривнях, а за кредитом у доларах - в доларах.

Пунктом 2.2.2 кредитного договору визначено, що при отриманні від позичальника на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів коштів (або отриманих в порядку договірного списання), сторони встановлюють наступний порядок погашення борових зобов'язань.:

1) прострочені проценти;

2) прострочена комісія;

3) прострочена заборгованість за кредитом;

4) строкові проценти;

5) строкова комісія;

6) строкова заборгованість за кредитом;

7) можлива неустойка (штраф та пеня);

За доводами позивача, в ході розгляду справи відповідач допустив прирощення боргу по процентах у гривні та у доларах США, що засвідчується відомостями із нового розрахунку позивача ( а.с. 16 том 2).

Однак позивач свої вимоги за позовом не збільшив.

Позивач підтверджує факт отримання від відповідача коштів в сумі 15 540 463,00 грн. платіжним дорученням № 5825 від 21.10.2015 року (а.с. 231 том 1).

Суд вважає, що з урахуванням наявності у позивача права на продовження нарахування відсотків за користування кредитними коштами також і під час розгляду справи, позивач повинен був сплачені відповідачем 15 540 463,00 грн. за платіжним дорученням № 5825 від 21.10.2015 року (а.с. 231 том 1) спрямувати в першу чергу в погашення вже нарахованого на час їх отримання боргу по процентах відповідача (п. 2.2.2. договору), а не у погашення основного боргу по валютному кредиту, як це зробив позивач.

Оскільки за умовами п. 1.5.1. договору кошти у гривнях спрямовуються на сплату процентів у гривнях, то в першу чергу позивач повинен погасити борг по процентах у гривні за рахунок отриманих коштів :

59 255 113,15 грн. (нараховані відсотки в ході розгляду справи станом на 28.10.2015 року а.с. 17 том 2) - 46 466 711,79 грн. (сплачені відсотки (а.с. 16 том 1 оборот) - 15 540 463,00 грн. (сплачені кошти 21.10.15 а.с. 231 том 1) = -2 752 061,64 грн.

Тобто, виходячи з цього розрахунку, у відповідача погасилися всі борги по відсотках по гривні, які були нараховані позивачем навіть станом на 28.10.2015 року. З цих підстав 7 001 554,20 грн., які позивач просить стягнути з відповідача як борг по відсотках за період лютого-18 серпня 2015 року вже є сплаченим боргом та до стягнення не підлягає.

Залишок коштів від погашення процентів в сумі 2 752 061,64 грн. згідно 2.2.2 кредитного договору позивач повинен спрямувати на погашення боргу про простроченому кредиту, оскільки не доведено, що відповідач має борг по комісії.

За доводами позивача, на час подачі позову відповідач має борг в сумі 165 015 563,73 грн. по кредиту та 2 546 249,87 доларів США по кредиту.

Оскільки кредитним договором прямо не передбачено по якому кредиту (в гривнях чи у доларах) слід в першу чергу зараховувати кошти для сплати заборгованості, а борг по обох тілах кредиту нараховується одночасно і банк по мультивалютному рахунку має право конвертувати гривню у долари, то суд вважає, що залишок коштів від погашення процентів в сумі 2 752 061,64 грн. слід розділити порівну ( 2 752 061,64 грн. : 2 = 1376 030,82 грн.) для погашення боргу по тілу кредиту у гривнях і по тілу кредиту у доларах.

Отже, слід вважати, що на час вирішення спору, крім повної сплати боргу по процентах у гривні відповідач погасив і 1 376 030,83 грн. боргу по кредиту у гривнях та 62 603,77 доларів США боргу по кредиту у доларах.

Станом на 21.10.2015 року офіційний курс долара до гривні становив 21,98, тому 1376 030,82 грн. : 21,98 = 60 603,77 доларів США.

Тому залишок боргу по тілах кредиту, який підлягає до стягнення з відповідача становить лише:

- 163 639 532,91 грн. борг по кредиту у гривнях (165 015 563,73 - 1 376 030,83 грн.);

- 2 485 646,10 доларів США борг по кредиту у валюті (2 546 249,87 доларів - 60 603,77 доларів);

Також позивач просить стягнути з відповідача борг по процентах у валюті в сумі 39 608,33 долари США, оскільки за період з 16.092013 року по 25.08.2015 року відповідачу було нараховано 523 093,90 доларів США процентів, а сплачено за цей же період станом на 03.07.2015 року ( а.с. 16 том 1 оборот) лише 483 485,57 доларів США.

Всі розрахунки боргу по тілу кредиту та процентах судом перевірені в ході розгляду справи в присутності представників обох сторін. Розрахунки позивача є вірними.

Відповідач не надав суду заперечень проти правильності розрахунків по тілу кредитів та нарахованих процентах і не надав доказів про проведення із позивачем більшого розрахунку по процентах у валюті, ніж вказано позивачем.

Оскільки відповідач повинен щомісячно сплачувати проценти за користування валютним кредитом із розрахунку 10% річних, то станом на час розгляду справи строк виконання цього зобов'язання є таким, що настав, доказів про сплату боргу відповідачем суду не подано, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 39 608,33 доларів США як боргу по процентах за користування валютним кредитом станом на 25.08.2015 року.

Позивач також просить стягнути з відповідача 2 050 549,63 грн. боргу по пені за простроченими відсотками у гривні та 299 588,44 грн. боргу по пені за простроченими відсотками у валюті, а всього - 2 350 138,08 грн. за період з 16.09.2013 року по 26.08.2015 року.

Згідно положень ст. 546-549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Чинним законодавством не заборонено одночасне встановлення договором відповідальності у вигляді пені та штрафу за порушення зобов'язання.

За вимогою суду позивач надав уточнений розрахунок по пені, оскільки не у всіх випадках по розрахунку на а.с. 17 том 1 можна перевірити базу нарахування по пені (борг по відсотках).

З нового (деталізованого) розрахунку (а.с. 233-234 том 1) вбачається, що позивач може підтвердити свої розрахунки по пені лише за період з 29.09.2014 року по 26.08.2015 року на суму 2 043 382,80 грн. по % у гривні та 295 404,32 грн. по відсотках у доларах США, тобто в меншій сумі, ніж було заявлено у позовній заяві.

Перевіривши ці розрахунки, судом було встановлено наступне:

У відповідності до п. 4.1. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та /або несвоєчасну повну чи часткове сплату чи несплату процентів, банк має право стягнути, а відповідач повинен сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення за кожен день прострочки та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сума пені розраховується у валюті кредиту та сплачується у гривні за курсом НБУ на дату фактичної сплати та із застосуванням умовної кількості днів у році 360.

Суд погоджується із правильністю розрахунку боргу по пені на проценти у гривні, за виключенням нарахування 106 593,46 грн. на борг в сумі 1 938 062,93 грн. (08.07.2015 - 09.08.2015 а.с. 234 том 1). Суд не знайшов підтвердження нарахування цієї суми у інших таблицях розрахунків позивача, а представник позивача не змогла пояснити суду, як було вирахувано цю суму як базу нарахування боргу по процентах для розрахунку пені.

З цих підстав суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення пені на проценти у гривнях лише частково, за виключенням 106 593,46 грн., тобто на загальну суму 1 936 789,34 грн., виходячи із нового розрахунку позивача (2043382,80-106593,46).

В частині нарахованої пені на суму боргу по процентах у доларах США, які позивач розрахував у гривні в сумі 295 404,32 грн., то суд погоджується із запереченням відповідача та третьої особи, що пеня у валюті повинна розраховуватися позивачем та конвертуватися у гривню окремо за кожний період та по курсу, який склався на цей період, а не в кінці нарахування за найбільшим курсом, який склався на кінцеву дату розрахунку пені, як це зробив позивач.

Тому суд погоджується, що за період з 29.09.2014 року по 26.08.2015 року позивач має право на нарахування пені по процентах у валюті лише в сумі 283 423,28 грн., як розрахував відповідач (а.с. 14 том 2). Розрахунок відповідача є вірним та перевірений судом в присутності обох сторін.

Відповідачем в ході розгляду справи не було підтверджено його доводи про те, що на підставі умов додаткових договорів № 15, 16 (а.с. 199,200 том 1) до кредитного договору про право на сплату процентів за період користування кредитними коштами з 01 по 31 серпня 2014 року (не пізніше 26.09.14) та з 01 по 30 вересня 2014 року (не пізніше 07.11.2014) без нарахування пені, позивач неправомірно нарахував пеню за вказані періоди.

Згідно розрахунків позивача вбачається, що позивач врахував своєчасну сплату відповідачем процентів 07.11.2014 року в розмірі 2 104 365,42 грн. і пеню нарахував лише на залишок боргу по процентах в сумі 826 462,18 грн. за 1 день 29.09.2014 року.

Позивач також просить стягнути з відповідача 5000,00 грн. штрафу на підставі п. 4.3. кредитного договору, який визначає, що за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором, банк має право стягнути з відповідача штраф в сумі 5000,00 грн.

Сторони погоджуються із тим, що в період дії кредитного договору відповідач допустив неодноразові порушення умов кредитування, несвоєчасно сплачуючи борг по кредиту та відсотках за його користування, а тому проти стягнення 5000,00 грн. штрафу відповідач не заперечує.

Всі розрахунки судом перевірені в присутності сторін із заслуховуванням пояснень всіх представників, а тому суд не вбачає необхідності та підстав для призначення у справі експертизи на предмет правильності нарахування позивачем заборгованості по кредиту і процентах на підставі кредитного договору від 16.09.2013 року. У задоволенні відповідного клопотання відповідача (а.с. 219 том 1) суд відмовив.

На підставі викладеного, позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 163 639 532,91 грн. боргу по кредиту; 2 485 646,10 доларів США боргу по кредиту; 39 608,33 доларів США боргу по процентах; 1 936 789,34 грн. пені по процентах у гривні; 283 423,28 грн. пені по процентах у валюті та 5000 грн. штрафу.

В решті вимог у позові слід відмовити через недоведеність позовних вимог та неправомірність нарахування заборгованості, а також частково припинити провадження у справі в частині сум, які сплачені відповідачем за рахунок перерахування 15 540 463,00 грн. 21.10.2015 року, на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

На підставі ст. 49 ГПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь Державного бюджету України слід стягнути у максимальній сумі судовий збір 73 080,00 грн., за ставкою, яка діяла до 01 вересня 2015 року згідно ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "ХОРС" (ідентифікаційний код 32418388, Черкаська область, Драбівський район, с. Погреби, вул. Подільська, 10) на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (ідентифікаційний код 35894495, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52 Бізнес-центр "Леонардо") --

163 639 532,91 грн. боргу по кредиту, 2 485 646,10 доларів США боргу по кредиту, 39 608,33 доларів США борг по процентах, 1 936 789,34 грн. пені по процентах у гривні, 283 423,28 грн. пені по процентах у валюті та 5000 грн. штрафу.

В частині стягнення 1 376 030,82 грн. боргу по кредиту, 62 603,77 доларів США боргу по кредиту, 7 001 554,20 грн. прострочених процентів по кредиту - провадження у справі припинити.

В решті вимог у позові відмовити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова компанія "ХОРС" (ідентифікаційний код 32418388, Черкаська область, Драбівський район, с. Погреби, вул. Подільська, 10) на користь державного бюджету України через місцеві органи ДПІ -- 73 080,00 грн. судового збору із зарахуванням на рахунок № 3002 в УДКСУ у м. Черкаси, МФО 854018, ідентифікаційний код суду 03500051.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 03 листопада 2015 року

Cуддя Н.М. Спаських