РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015Справа №910/20654/15

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції"

про стягнення 514 638,06 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Мостовий Н.Л. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи, дослідження додаткових доказів, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" про стягнення з останнього основного боргу в сумі 332 112,76 грн., пені в сумі 15 684,69 грн., штрафу в сумі 166 056,38 грн. та трьох процентів річних у розмірі 784,23 грн. відповідно до договору поставки від 01.08.2013 № 193.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором поставки в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені Договором не оплатив.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

До прийняття рішення по справі позивачем подано заяву згідно вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно (рухоме й нерухоме) та грошові кошти, що знаходяться на рахунках в банківських установах, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" та будь-яких інших рахунках, які будуть виявлені державним виконавцем.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або на грошові кошти, що належать відповідачу.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Позивачем не достатньо обґрунтовано доведено те, що невжиття заходів до забезпечення позову до вирішення спору по суті, може вплинути на діяльність його підприємства, утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Саме лише припущення про потенційну можливість зникнення активів відповідача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення даної заяви. За таких обставин у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" щодо забезпечення позову слід відмовити.

Позов мотивовано тим, що 01.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс", далі Постачальник, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", далі Покупець, було укладено договір поставки № 193, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1 Договору) Постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію у власність Покупця, а Покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його.

Поставка товару Покупцю здійснюється окремими партіями силами та за рахунок Постачальника (п. 2.1 Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що ціна на товар встановлюється у гривні та базується (визначається) на підставі Специфікації (додаток № 1 до Договору).

Згідно з п. 5.8 Договору оплата здійснюється Покупцем у національній грошовій одиниці України через 30 календарних днів за поставлений товар.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2015 (п. 9.1 Договору).

На виконання умов Договору, позивач в період з 01.01.2015 по 01.07.2015 поставив відповідачу товар (ковбасні та м'ясні вироби), однак останнім не було в повному обсязі виконане зобов'язання по оплаті поставленого товару. Станом на 06.08.2015 заборгованість відповідача за поставлений товар становить 332 112,76 грн. Факт поставки товару підтверджується наявними видатковими накладними, товар було прийнято відповідачем, про що свідчить підпис представника відповідача та печатка останнього на кожній видатковій накладній. Оскільки відповідач у повному обсязі не розрахувався за поставлений товар, тому за ним утворився борг у розмірі 332 112,76 грн., який позивач і намагається стягнути.

Згідно з п. 8.7 Договору (в редакції узгодженій сторонами у протоколі розбіжностей до Договору) у випадку порушення Покупцем строків оплати за товар, передбачений п. 8.7 цього договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення платежу. У випадку, якщо прострочка оплати товару складає більш ніж на 15 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 50% від суми заборгованості. Позивач стверджує, що мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а тому наполягає на стягненні з відповідача пені в сумі 15 684,69 грн. та штрафу в сумі 166 056,38 грн.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних у сумі 784,23 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 2 даної статті визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" надало суду акти звірки взаєморозрахунків, згідно яких, заборгованість відповідача станом на 31.10.2014 складала 156 789,24 грн., а станом на 30.06.2015 - 328 280,92 грн., акти підписані двома сторонами та скріплені їх печатками.

Позивач належним чином виконав покладені на нього Договором зобов'язання, здійснив поставку товару, яка була прийнята відповідачем. Факт отримання товару підтверджується видатковими накладними. Відповідач доказів повної оплати в строки передбачені п. 5.8 Договору суду не надав. За такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 332 112,76 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зобов'язання не припинилося виконанням проведеним належним чином з боку відповідача та мала місце несвоєчасна оплата за Договорами, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, передбаченої п. 8.7 Договору, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а наданий позивачем розрахунок пені в сумі 15 684,69 грн. по кожній накладній окремо відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

У зв'язку з тим, що прострочка оплати товару складає більше ніж 15 календарних днів, то передбачений п. 8.7 Договору штраф у розмірі 50% від суми заборгованості відповідача підлягає задоволенню в розмірі 166 056,38 грн.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце несвоєчасна оплата за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 784,23 грн. також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 10 292,76 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", згідно вимог ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.10.2015, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 232, 265 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 66, 67, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські продуктові традиції", 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, буд. 1/2, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс", 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ульянова, буд. 10, , основний борг у сумі 332 112,76 грн., пеню в сумі 15 684,69 грн., штраф у сумі 166 056,38 грн., три проценти річних у сумі 784,23 грн. та судовий збір у розмірі 10 292,76 грн., видавши наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 21.10.2015 року

Суддя Ю.О.Підченко