ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2015 Справа № 908/4269/15 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент»
до проПриватного підприємства «Смачний Томат» стягнення 124004,57 грн
за участю представників:

від позивачаОСОБА_1-представник за довіреністю;
від відповідача не з»явився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» про стягнення з Приватного підприємства «Смачний Томат» заборгованості на загальну суму 124004,57 грн. у тому числі основний борг розмірі 67492,50 грн, пеня у розмірі 8984,83 грн., 6749,25 грн. штрафу, 3% річних у розмірі 1980,40 грн., 38797,59 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №669/13 від 02.09.2013 щодо здійснення повної оплати вартості товару поставленого за видатковою накладною від 10.07.2014.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки №669/13 від 02.09.2013, видаткових накладних, довіреностей на отримання товаро-матеріальних цінностей, претензії, відповіді на претензію, виписок з банківського рахунку.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Місцезнаходженням відповідача є: 86484, м.Єнакієве, вул. Алмазна, 88-А, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, відповідно до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 7-14-197 від 06.05.2015 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, до м. Єнакієве не приймається поштові відправлення, судом складений відповідний акт.

Відтак, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №908/4269/15.

В порядку Закону України «Про доступ до судових рішень», ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 908/4269/15 та призначеного до розгляду судового засідання ( про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

02.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю ПМТЗ «Інженерний центр «Реагент» (продавець, позивач) та Приватним підприємством «Смачний Томат» (покупець, відповідач) підписаний договір купівлі-продажу №669/13 (далі-договір).

За умовами вказаного договору продавець зобовязався поставити у власність покупця товар згідно видаткових накладних, які є невідємною частиною даного договору , а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.3, п. 2.4 договору, покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця в порядку 25% передоплати згідно виставленого рахунку; покупець здійснює оплату суми, що залишилася, що складає 75% від суми відповідної видаткової накладної в термін 21 календарних днів з моменту отримання товару.

На виконання умов договору позивач протягом вересня 2013 серпня 2014 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 372548,04 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних від 08.11.2013 №10362, від 14.01.2014 №306, від 11.02.2014 №1289, від 14.03.2014 №2394, від 21.03.2014 « 2950, від 04.04.2014 №3532, від 10.04.2014 №3907, від 23.04.2014 №4395, від 06.05.2014 №4533, від 20.05.2014 №5431, від 02.06.2014 №5386, від 17.06.2014 №6501, від 10.07.2014 №7329, від 08.08.2014 №8445, довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей.

Відповідач не надав жодних заперечень щодо не отримання товару або не отримання будь-якого супроводжуючого документу від позивача.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується передача позивачем та отримання відповідачем товару.

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначеній накладній, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у договорі.

Однак, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару за вищезазначеними видатковими накладними здійснив частково, а саме на суму 305055,54 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. Залишилась не оплачена видаткова накладна від 10.07.2014 №7329 на загальну суму 67492,50 грн.. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження перерахування коштів. Представник позивача в судовому засіданні 22.10.2015 підтвердив факт відсутності перерахування коштів на виконання умов договору. Інших доказів матеріали справи не містять.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочини за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що - якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідачем отримано товар за накладною від 10.07.2014 №7329 та підписано останню без будь-яких зауважень та заперечень, а тому суд приходить до висновку, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар, відповідно до умов договору.

Позивач 02.09.2014 звернувся до відповідача з претензію здійснити повний розрахунок за отриманий товар, у відповідь на яку відповідач визнав суму боргу та вказав про не можливість оплати.

Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження перерахування відповідачу коштів у розмірі 67492,50грн., а матеріали справи таких не містять.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 67492,50 грн. суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач, на підставі п.6.2 договору просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 8984,83 грн. та штраф у розмірі 6749,25 грн.

Відповідно до п.6.2 договору у випадку прострочення виконання грошових зобовязань покупець повинен сплатити продавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого зобовязання за кожний день прострочення. За прострочення понад 10 днів покупець сплачує продавцю додатковий штраф у розмірі 10% від вартості простроченого грошового зобовязання. Штрафні санкції припиняються через один рік.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником забов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового забов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини забов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми забов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання забов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли забов'язання мало бути виконано.

Судом враховані положення договору щодо припинення штрафних санкцій через один рік, та встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій в межах одного року, оскільки позивач має право нараховувати пеню починаючи з 01.08.2014, а позовна заява подана до суду 21.07.2015.

Перевіривши розрахунок пені позивача, який останній розрахував за період з 29.07.2014 по 29.01.2015 виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, оскільки погоджений сторонами розмір пені у договорі, є більшим ніж розмір визначений Законом України «Про відповідальність за порушення грошових зобовязань», суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначена дата, з якої позивач має право нараховувати пеню, а саме поставка відбулась 10.07.2014 +21 календарний день =31.07.2014, отже пеня повинна була бути нарахована з 01.08.2014.

За розрахунком суду, розмір пені становить 8846,14 грн., який і підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок штрафу позивача, суд визнає його вірним, тому вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 6749,25 грн. підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 28.07.2014 по 20.07.2015 у розмірі 1980,40 грн., інфляційні втрати за період серпень-грудень 2014, січень -липень 2015.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначена дата, з якої повинні нараховуватись 3% річних., останні підлягають нарахуванню з 01.08.2014 по 20.07.2015 (дата визначена позивачем).

За розрахунком суду, розмір 3% річних становить 1963,75 грн., який і підлягає задоволенню. Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат, суд визнає його вірним, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 38797,59 грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам .

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Смачний Томат» (86484, Донецька обл., м. Єнакієве, вул. Алмазна, 88-А, код, код 34456247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «Реагент» (49041, м. Дніпропетровськ, вул. Трудові Резерви, 6 , код 19313492) заборгованість у розмірі 67492 (шістдесят сім тисяч чотириста девяносто дві) грн 50 коп., пеню у розмірі 8846 (вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн 14коп., штраф у розмірі 6749 (шість тисяч сімсот сорок девять) грн. 25 коп., 3% річних у розмірі 1963 (одна тисяча девятсот шістдесят три) грн. 78 коп., інфляційні втрати у розмірі 38797 (тридцять вісім тисяч сімсот девяносто сім) грн. 59 коп., та судовий збір у розмірі 2476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн 99 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Д.М. Огороднік

Дата складення повного рішення 27.10.2015.