КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2015 р. Справа№ 910/11656/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: Васютович О.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: Швець Є.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ардал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року

у справі № 910/11656/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Дочірнього підприємства "Ардал"

до відповідача-1 Державного підприємства "Центральна тренувальна база по ковзанярському спорту "Льодовий стадіон"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерум"

про стягнення збитків у розмірі 822464,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Ардал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Центральна тренувальна база по ковзанярському спорту "Льодовий стадіон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерум" про стягнення збитків у розмірі 822464,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року у справі № 910/11656/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Дочірнє підприємство "Ардал" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято в результаті неправильного застосування норм матеріального права та є таким, що підлягає скасуванню.

Зокрема на думку апелянта ним доведено факт порушення (рішенням господарського суду міста Києва по справі №30/380), вину, наявність і розмір збитків (експертне дослідження яким визначено розмір майнового збитку), а також причинний зв'язок між правопорушеннями і збитками.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Авдеєва П.В., Пономаренко Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.10.2015 року.

У зв'язку з виходом судді Авдеєва П.В. у відставку, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Куксов В.В., Пономаренко Є.Ю.

Відповідач-1 до судового засідання, що відбулось 21.10.2015 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача-1 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача-1 є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

ДП "Ардал" є власником земельної ділянки площею 0,1997 га, кадастровий номер :79:392:0130, яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №006797 від 19.02.2009 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.12.2009 року у справі № 30/380 за позовом Дочірнього підприємства "Ардал" до Державного підприємства "Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту "Льодовий стадіон", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерум" про зобов'язання відповідачів:

- усунути перешкоди у здійсненні Дочірнім підприємством "Ардал" права користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 9, кадастровий номер земельної ділянки :79:392:0130;

- звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 9, кадастровий номер земельної ділянки :79:392:0130;

- привести земельну ділянку, розташовану за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, 9, кадастровий номер земельної ділянки :79:392:0130, у придатний для її цільового використання стан, шляхом знесення самовільно збудованих на ній будівель, споруд, та інших об'єктів нерухомості, демонтажу об'єктів рухомого майна і їх вивезення, позовні вимоги задоволено повністю.

15.03.2010 року господарським судом міста Києва на виконання рішення суду від 30.12.2009 р. у справі № 30/380 було видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.04.2015 року у справі №30/380 скасовано постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. від 19.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження №45559412 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.03.2010 року № 30/380 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерум" привести земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9, кадастровий номер :79:392:0130 у придатний стан для її цільового використання, шляхом знесення самовільно збудованих на ній будівель, споруд та інших об'єктів нерухомості, демонтажу об'єктів рухомого майна і їх вивезення.

Позивач вказує, що рішенням господарського суду міста Києва від 30.12.2009 року у справі № 30/380 встановлено факт самочинного захоплення відповідачами спірної земельної ділянки, внаслідок чого позивач був позбавлений права користування та розпорядження нею у період з 01.04.2012 року по 31.03.2015 року.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 822464,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, що виявилися у незвільненні земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9, яка належить позивачу на праві власності, останньому були спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 822464,00 грн.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Приписами ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні засади відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди запроваджені статтею 22 ЦК України, відповідно до якої:

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також, наведеною нормою передбачено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Таким чином, основною формою компенсації заподіяної шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків. Можливість використовувати відшкодування збитків як засобу захисту порушених прав виникає із самого факту порушення цивільних прав, що свідчить про необхідність доведення їх існування, оскільки порушеним може бути визнано тільки реально існуюче право.

Відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав і є мірою відповідальності. Законодавство відрізняє обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору, від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди.

У даному випадку має місце спір щодо заподіяння шкоди, яке не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з договору і такі правовідносини врегульовані зокрема статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до наведеної норми, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Наведена норма містить законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

У ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктні зобов'язання ґрунтуються на принципі генерального делікту, згідно з яким кожному заборонено завдавати шкоду майну чи особі та будь-яке завдання шкоди іншому вважається протиправним, якщо особа не уповноважена на це.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи відповідно до їх повноважень, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 822 464,00 грн.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 року у справі №910/2023/13.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Позивач вказує, що у зв'язку з самочинним захопленням відповідачами земельної ділянки площею 0,1997 га, кадастровий номер :79:392:0130, яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 9, він був позбавлений права користування та розпорядження нею у період з 01.04.2012 року по 31.03.2015 року.

При цьому, згідно звіту про оцінку майна від 17.03.2015 року, складеного Приватним підприємством "АВЕРТІ" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України, №16538/14 від 05.06.2014 року), розмір майнового збитку (упущеної вигоди) в результаті порушення прав позивача стосовно спірної земельної ділянки становить 822464,00 грн. без ПДВ.

Із вказаного звіту вбачається, що в якості майнового збитку суб'єктом оціночної діяльності приймається сума заборгованості за невиплату орендної плати за період з 01.04.2012 року по 31.03.2015 року, яка мала б бути сплачена за користування даною земельною ділянкою у разі укладення договору оренди за вказаний період. Для визначення найбільш ймовірного рівня орендної плати було проведено експрес-маркетингове дослідження ринку оренди у районах м. Києва та Київській області; за аналоги були вибрані земельні ділянки комерційного призначення, найбільш подібні до оцінюваного об'єкта, інформація про які наведена в мережі Інтернет, на сайтах агентств нерухомості.

Суд першої інстанції вірно не приймає звіт про оцінку майна від 17.03.2015 року, складений Приватним підприємством "АВЕРТІ", як належний доказ завдання збитків на заявлену до стягнення суму у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В той же час, звіт про оцінку майна від 17.03.2015 року, виготовлений Приватним підприємством "АВЕРТІ" на замовлення заінтересованої сторони у даній справі, що ставить під сумнів його об'єктивність.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 було затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

За змістом ч. 2 вказаного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають, в тому числі, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Відтак, нормами чинного законодавства України передбачений спеціальний порядок визначення розміру завданих збитків, який передбачає створення спеціальних комісій, а результат проведення такої оцінки має фіксуватися актом, затвердженим відповідною комісією.

В той же час, матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих в розумінні приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів утворення відповідної комісії для визначення вартості неодержаних доходів у визначеному чинним законодавством України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу,згідно якої розраховується розмір шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

При цьому, розрахунок завданих збитків (упущеної вигоди), який міститься в наданому позивачем звіті про оцінку майна від 17.03.2015 року, всупереч приписам ст. 157 Земельного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, базується виключно на інформації, яка міститься в мережі Інтернет та на сайтах агентств нерухомості (розділ 16 вказаного звіту).

Суд першої інстанції вірно звертає увагу на те, що враховуючи приписи ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

В той же час, ДП "Ардал" не надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що у спірний період він міг отримати реальний дохід від передання спірної земельної ділянки в оренду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає твердження апелянта стосовно того, що ним доведено факт порушення, вину, наявність і розмір збитків, а також причинний зв'язок між правопорушеннями і збитками.

З огляду на викладене позовні вимоги Дочірнього підприємства "Ардал" є необґрунтованими та такими, у задоволені яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року у справі № 910/11656/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Дочірнього підприємства "Ардал", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Ардал" на рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року у справі № 910/11656/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ардал" на рішення господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року у справі № 910/11656/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 року у справі № 910/11656/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11656/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Пономаренко