ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.11.2015р. Справа № 905/1787/15

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»,

, м.Нікополь

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча», , м.Маріуполь

про стягнення пені та трьох процентів річних в сумі 241838,14 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, про стягнення пені в сумі 230322,04 грн. та трьох процентів річних в сумі 11516,10 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідач надав заперечення на позов від 07.10.2015р., в яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірне визначення позивачем періоду прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті вартості отриманого товару.

07.10.2015р. до суду надійшла заява від 07.10.2015р. ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

05.12.2014р. між сторонами був підписаний договір поставки №151505/1406396/60, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. було підписано специфікації №№1, 2, 3 від 08.01.2015р., №№4, 5, 6, 7 від 12.01.2015р., №№8, 9 від 02.03.2015р., №10 від 16.03.2015р., №№11, 12, 13 від 01.04.2015р., в яких узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суми по специфікації тощо.

Відповідно до п.2.3 договору №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи:

- залізничними накладними №№47150651, 47150636 у вагонах №№65260838, 66011610 позивачем було поставлено відповідачу 16.03.2015р. товар на суму 2824308,16 грн.;

- залізничними накладними №№47150586, 47150677, 47150693, 47150685, 47150594, 47150602 у вагонах №67669630, 60513363, 60427614, 60438835, 66750225, 66722836 позивачем було поставлено відповідачу 16.03.2015р. товар на суму 9920493,25 грн.;

- накладною №004443 автомобілем №АН1732АТ позивачем було поставлено відповідачу 17.03.2015р. товар на суму 1266042,37 грн.;

- залізничними накладними №№47379375, 47379391, 47379383, 47379409, 47379367, 47379417 у вагонах №№66820028, 636441997, 65888885, 66731068, 60470770, 65505208 позивачем було поставлено відповідачу 24.03.2015р. товар на суму 10607983,37 грн.

Відповідачем факт отримання від позивача вказаного товару саме за договором №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. не заперечується.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору поставки №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Оплата буде здійснюватися на користь позивача на розрахунковий рахунок №9082 в ПАТ КБ ПриватБанк, 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, МФО 305299 (п.3.6 договору).

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- 16.03.2015р. в строк до 27.04.2015р.;

- 17.03.2015р. в строк до 28.04.2015р.;

- 24.03.2015р в строк до 07.05.2015р.

Як встановлено, згідно з довідкою від 24.06.2015р. №Е.21.0.0.0/4-41707 ПАТ КБ ПриватБанк на поточний рахунок №9082 ПАТ Нікопольський завод феросплавів надійшли кошти від ПАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча :

- 05.05.2015р. на суму 8853984,47 грн.;

- 07.05.2015р. на суму 12744801,41 грн.;

- 12.05.2015р. на суму 10607983,37 грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 29.04.2015р. по 11.05.2015р. нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 11516,10 грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.6 договору №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 29.04.2015р. по 11.05.2015р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 230322,04 грн.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

При цьому, посилання відповідача на невірне визначення позивачем періодів нарахування трьох процентів річних та інфляції у звязку з неможливістю виконання своїх зобовязань з оплати вартості товару у святкові, вихідні та неробочі дні суд до уваги не приймає.

Зокрема, виходячи зі змісту ст.625 Цивільного кодексу України, п.7.6 договору №151505/1406396/60 від 05.12.2014р. обовязок боржника сплатити три проценти річних та пені встановлений за весь час прострочення (за кожен день прострочки). Одночасно, наявність під час перебігу періоду прострочення святкових та вихідних, неробочих днів жодним чином не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання свого грошового зобовязання у ці дні.

Згідно ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Таким чином, вихідний, святковий або інший неробочий день мають значення для встановлення дня закінчення строку (наприклад, строку, коли зобовязання мало бути виконане).

Як наслідок, враховуючи, що дні, коли відповідач мав виконати перед позивачем свої зобовязання з оплати товару за договором, не були вихідними, неробочими чи святковими, посилання відповідача на вказані вище обставини є безпідставними.

Твердження відповідача щодо здійснення оплати на суму 12744801,41 грн. не 07.05.2015р., а 06.05.2015р. суд також до уваги не приймає. Зокрема, згідно з довідкою від 24.06.2015р. №Е.21.0.0.0/4-41707 ПАТ КБ ПриватБанк на поточний рахунок №9082 ПАТ Нікопольський завод феросплавів кошти від ПАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча в сумі 12744801,41 грн. надійшли 07.05.2015р.

Відповідно до п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Тобто, виходячи з того, що за відомостями ПАТ КБ ПриватБанк грошові кошти в сумі 12744801,41 грн. надійшли до позивача 07.05.2015р., суд дійшов висновку про виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем саме 07.05.2015р.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову спростовуються наданими до справи матеріалами, вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 230322,04 грн. та трьох процентів річних в сумі 11516,10 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

07.10.2015р. до суду надійшла заява від 07.10.2015р. ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про відстрочку виконання рішення суду по цій справі строком на 4 місяці.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Згідно із ст.121 Господарського процесуального кодексу України суд може відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

При цьому, відстрочка фактично означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, відповідачем в обгрунтування свого клопотання про відстрочку виконання рішення суду додано лише копії ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду, якими залишено без змін постанови Донецького окружного адміністративного суду про скасування податкових повідомлень-рішень.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини, наявність обставин для відстрочки виконання рішення суду відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано (зокрема, документів, що підтверджують фінансовий стан відповідача, відсутність коштів, у разі наявності загрози банкрутства підприємства тощо).

За таких обставин, враховуючи недоведеність відповідачем наявності обставин для відстрочки виконання рішення суду, заява від 07.10.2015р. ОСОБА_1 акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 230322 грн. 04 коп. та трьох процентів річних в сумі 11516 грн. 10 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87500 Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Левченка, 1, , р/р 7612 у ПАТ «ПУМБ» м.Маріуполь, МФО 334851) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200 Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул.Електрометалургів, 310, , р/р 9082 у ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, МФО 305299) пеню в сумі 230322 грн. 34 коп. та три проценти річних в розмірі 11516 грн. 10 коп., судовий збір в сумі 4836 грн. 76 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 02.11.2015р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина