РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/17402/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ-Щит"
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Корал"
Простягнення 46 900,00 грн.

Судді: Андреїшина І.О. (головуючий),
Мудрий С.М.
Селівон А.М.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

Від позивачаЛогінов В.Г. за довіреністю від 18.12.2014
Від відповідачаЮрченко О.А. за довіреністю від 11.08.2015 № 11/08-ГС
Від третьої особи не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ-Щит" 46 900,00 грн. збитків, спричинених неналежним виконанням умов договору охорони.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.25015 порушено провадження у справі № 910/17402/15, розгляд якої призначено на 12.08.2015 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Корал" та зобов'язано сторін надати суду певні документи.

12.08.2015 розгляд справи було відкладено на 02.09.2015 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України зважаючи на заявлене представником позивача усне клопотання, мотивоване необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та для дослідження доказів.

У судовому засіданні, що відбулося 02.09.2015, судом було відхилене клопотання відповідача про перенесення судового засідання, здійснено перехід до розгляду спору по суті та ухвалено розгляд справи відкласти на 09.09.2015 для дослідження доказів.

09.09.2015 в ході розгляду спору по суті, заслуховування обґрунтувань позову та дослідження вміщеної у відзиві на позовну заяву правової позиції відповідача, суд дійшов висновку про його належність спору до складної категорії, у зв'язку з чим було винесено ухвалу про призначення колегіального розгляду справи № 910/17402/15 у складі трьох суддів.

Ухвалою від 10.09.2015 справу № 910/17402/15 було прийнято до свого провадження колегією суддів, визначеною внаслідок повторного автоматичного розподілу справи, у складі: Андреїшина І.О. (головуючий суддя) та судді Мудрий С.М. і Селівон А.М., розгляд призначено на 21.10.2015.

У судове засідання 21.10.2015 з'явилися представники сторін.

Третя особа уповноваженого представника в судове засідання не направила, проте, зважаючи на наявні в матеріалах справи неодноразові письмові заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" про розгляд справи за відсутності представника, суд вважає за можливе провести судове засідання з вирішенням спору по суті без представника вказаної особи.

У ході розгляду спору по суті представник позивача підтримав заявлені вимоги і просив позов задовольнити, вказуючи та не, що на переданому відповідачу під охорону об'єкті сталася крадіжка орендованих у третьої особи товарно-матеріальних цінностей (будівельні риштування у кількості 432 одиниці з 12 найменувань), вартість яких Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" була відшкодована Товариству з обмеженою відповідальністю "Корал" в сумі 46 900,00 грн., а сукупність наявних у справі доказів свідчить про наявність всіх підстав для притягнення відповідача до відповідальності шляхом відшкодування збитків, оскільки доведеними є всі елементи складу цивільного правопорушення.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, стверджуючи, що позивачем було порушено погоджений у договорі порядок та умови приймання-передачі матеріальних цінностей під охорону, не доведено факту крадіжки та, відповідно, всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування відповідальності за порушення договірних зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

Представником позивача було надано письмові пояснення із запереченнями на правову позицію відповідача, основними тезами яких є доведеність факту крадіжки та всіх елементів складу цивільного правопорушення.

Третя особа пояснень по суті спору не подала та клопотала про розгляд справи за відсутності її представника.

У судовому засіданні 21.10.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Міськбудінвест" (надалі за текстом - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ-ЩИТ" (надалі за текстом - виконавець) було укладено договір охорони об'єкта № 01/08/13, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти під охорону об'єкт відповідно до дислокації, наведеної у додатку № 1 до договору, що знаходиться за адресою: Київська обл., смт. Макарів - будівельний майданчик.

У п. 1.2 договору сторонами було погоджено види охорони, а саме: постова служба охорони, що здійснюється шляхом забезпечення контрольно-пропускного режиму та охорона матеріальних цінностей на об'єкті згідно з інструкцією охоронника, наведеною в додатку № 2 до договору.

Відповідно до п. 1.3 договору технічний стан об'єкта охорони, додаткові вимоги до його технічного забезпечення, строк виконання додаткових вимог узгоджуються сторонами та вказуються в акті обстеження (додаток № 3), який підписується сторонами і є невід'ємною частиною договору.

Строк дії договору було визначено в один рік з моменту його підписання з можливість пролонгації, дострокового розірвання за домовленістю сторін з наступним оформлення відповідної додаткової угоди та розірванням в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення іншої сторони за один календарний місяць до розірвання.

До зобов'язань виконавця за договором, серед іншого, було віднесено обов'язок забезпечення збереження матеріальних цінностей, що здаються під охорону, забезпечення громадського порядку на території об'єкта охорони, його захист від грабежу та хуліганських дій (п.п. 3.4.2, п.п. 3.4.3).

У п.п. 4.2.1 сторони погодили, що виконавець несе матеріальну відповідальність за збитки заподіяні об'єкту, під час знаходження його під охороною, шляхом крадіжки, грабежу, в результаті незабезпечення належної охорони.

Як вбачається з додатку № 1 до договору "Дислокація об'єктів охорони", відповідачу було передано під охорону будівельний майданчик у с. Макарів Київської області з встановленням двох постів охорони, а саме: 1) патрульно-постовий пост, під охороною якого знаходяться контрольно-пропускний пункт, будівельні вагончики, будинки на відстані 50 м від контрольно-пропускного пункту; 2) патрульно-постовий пост, під охороною якого знаходяться будинки і складені між ними будівельна матеріали на відставні більше 50 м від контрольно-пропускного пункту.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг зі зберігання, одним із спеціальних видів якого є договір охорони, адже охоронні послуги віднесені до основних статутних видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ-Щит".

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 978 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

За твердженнями позивача, орієнтовно 13.09.2014 на будівельному майданчику, що перебував під охороною відповідача, відбулась крадіжка, з метою розслідування якої постраждалою стороною було повідомлено по телефону працівників Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області, у зв'язку з чим на місце події прибули представники правоохоронних органів, які проводили слідчі дії та відібрали пояснення.

24.09.2015 позивачем було подано письмову заяву про злочин до Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області. Проте, через відсутність результативності дій працівників Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області та неповернення викраденого майна, 29.10.2014 позивач підготував заяву № 964 в прокуратуру Макарівського району з проханням здійснити процесуальне керівництво та зобов'язати Макарівський РВ ГУ МВС України в Київській області здійснити ряд слідчих дій. Після чого, за заявою по факту крадіжки прокуратурою було порушене кримінальне провадження за ст. 197 Кримінального кодексу України "порушення обов'язків щодо охорони майна".

У позовній заяві вказується, що на будівельному майданчику було проведено інвентаризацію, в результаті якої виявлено недостачу будівельних риштувань орендованих за договором оренди від 01.05.2014 № 1.06 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" та встановлено, що з об'єкта охорони зникли частини будівельних риштувань в складі: 1) стійка 2,1x0,7 - 38 шт.; 2) рама 3x0,7 - 7 шт.; 3) стяжка діагональна - 91 шт.; 4) стяжка перильна - 47 шт.; 5) поперечина - 16 шт.; 6) опора регулювальна - 36 шт.; 7) хомут - 91 шт.; 8) драбина - 2 шт.; 9) захват - 74 шт.; 10) рама з люком - 5 шт.; 11) горизонталь - 8 шт.; 12) настил металевий - 17 шт.

Позивач стверджує, що звернувся до відповідача з претензією від 15.09.2014 № 808/1, якою просив відшкодувати вартість викрадених риштувань та підписати акт про встановлення завданих внаслідок крадіжки збитків. Але відповіді на свою претензію, так само, як і грошових коштів на відшкодування збитків, не отримав.

Як зазначено у позовній заяві, на виконання вимог чинного законодавства та договору з третьою особою, позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "Корал" 46 900,00 грн. (вартість частин та вузлів, яких недоставало за договором оренди від 01.05.2014 № 1.06) та змушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач у добровільному порядку завдані ним порушенням обов'язків за договором охорони збитки відшкодовувати відмовився.

Проаналізувавши правові позиції сторін, суд знаходить слушними заперечення відповідача та не вбачає підстав для задоволення позову, зважаючи на неналежне виконання позивачем зобов'язань за договором охорони та відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення збитків.

З матеріалів справи вбачаються обставини, що свідчать про порушення позивачем встановленого порядку та умов приймання-передачі відповідачу під охорону товарно-матеріальних цінностей, які були погоджені сторонами в Інструкції "Щодо режимних заходів на будівельному майданчику" (надалі - Інструкція).

У розділу II вказаної Інструкції передбачалося, що товарно-матеріальні цінності повинні здавати під охорону матеріально-відповідальні особи, які віддані наказом замовника. Копія наказу про призначення матеріально-відповідальних осіб та їх список зі зразками підписів надається керівництву Охоронної фірми, тобто відповідачу.

Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції для таких матеріально-відповідальних осіб встановлювалася відповідальність за дотримання порядку прийняття здачі товарно-матеріальних цінностей під охорону, за станом технічного облаштування об'єкту охорони зазначеним у договорі вимогам.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ Інструкції прийняття (здача) товарно-матеріальних цінностей закріплюється підписами відповідальної особи замовника та охоронця в журналі прийняття-здачі товарно-матеріальних цінностей під охорону.

Згідно з п. 5 розділу ІІІ Інструкції товарно-матеріальні цінності, що знаходиться поза приміщенням для зберігання, перед здачею під охорону мають бути складовані у відведених для цього місцях приведені в такий стан, який не дозволив би несанкціонованого вилучення їх з місця складування.

При цьому, суд враховує, що у додатку № 1 до договору "Дислокація об'єктів охорони" не визначено та не конкретизовано товарно-матеріальні цінності, що передані під охорону, а тому, дотримання описаного вище порядку приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей є єдиним погодженим сторонами механізмом визначення майна, що передається під охорону.

До матеріалів справи не було приєднано належних доказів передачі позивачем під охорону відповідача товарно-матеріальних цінностей, щодо яких, на думку позивача, відповідачем було допущене неналежне виконання обов'язків охорони, так само як і доказів обставин наявності спірного обладнання на об'єкті охорони, а також фактичних даних на підтвердження призначення позивачем матеріально-відповідальних осіб, що здійснюють передачу товарно-матеріальних цінностей під охорону, та доведення інформації щодо таких осіб до виконавця, встановлення огорожі об'єкта та освітлення, що свідчить про недотримання позивачем своїх обов'язків за договором.

Наданий позивачем акт інвентаризації, проведеної після виявлення крадіжки, не свідчить про те, що викрадені (за словами позивача) будівельні матеріали були на охоронюваному майданчику до 13.09.2014 р. та були передані під охорону відповідачу.

Таким чином, будь-які ризики знищення чи викрадення товарно-матеріальних цінностей замовника, що не були належним чином передані під охорону (без належного обліку, складування, та оформлення передачі), є ризиками саме замовника (позивача), що обґрунтовано невиконанням останнім зобов'язань, визначених договором охорони, зокрема, зобов'язань за п.п. 3.2.3 договору в частині здійснення визначених в акті обстеження заходів та створення належних умов для забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, що спростовує заявлені позовні вимоги.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

Крім того, як зазначалося вище, умовами укладеного сторонами договору було передбачено, що технічний стан об'єкта охорони, додаткові вимоги до його технічного забезпечення, строк виконання додаткових вимог узгоджуються сторонами та вказуються в акті обстеження (додаток № 3), який підписується сторонами і є невід'ємною частиною договору.

До позовної заяви копію додатку № 3 позивачем не було приєднано.

Здійснення заходів, визначених актом обстеження, заходів щодо обладнання об'єкта технічними засобами охорони та безпеки, створення належних умови для забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей та сприяння виконавцю при виконанні ним своїх завдань, сприяння в організації удосконалення охорони об'єкта є обов'язками замовника, передбаченими п. 3.2.3 договору.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було приєднано копію додатку № 3 до договору "Акт обстеження об'єкта", що складається з 5-ти розділів, а саме:

1. Назва об'єкту: забудова земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю "Макарів-Інвест";

2. Адреса об'єкту: Київська область, смт. Макарів;

3. Обладнання об'єкта сигналізацією: сигналізація відсутня;

4. Вразливі місця об'єкту: 1) відсутність огорожі по периметру об'єкта; 2) встановити додаткового освітлення на будинку № 1 впродовж будівель у напрямку с. Маковище; 3) встановити загороджувальні грати на будинках № 7.1 та № 7.2 в місцях зберігання матеріальних цінностей; 4) всі матеріальні цінності на відкритому майданчику (краска, клей та інші суміші), складувати в одному приміщенні з гратами і дверима; 5) укріпити та поставити додаткову огорожу на насосну станцію біля будинку № 1;

5. Недоліки, які необхідно усунути: 1) встановити огорожу по периметру об'єкта у строк до 01.06.2014; 2) встановити додаткове освітлення на будинку № 1 до 17.05.2014; 3) встановити грати на зберігання матеріальних цінностей будинків № 7.1 та № 7.2 до 10.05.2014; 4) всі матеріальні цінності на відкритому майданчику скласти в одному приміщенні з гратами і дверима до 10.09.2014; 5) укріпити підстанцію для викачки води до 10.09.2014.

Також, в розділі 5-му акту обстеження за кожним з пунктів недоліків, що потребують усунення, представником позивача було зроблено примітки, зокрема, по п. 1) - незгоден; по п. 2) - нереально виконати; по п. 3) - згоден до 16.05.2014; по п. 4) незгоден (тільки частково); по п. 5) - згоден до 15.05.2014.

В акті обстеження зазначено, що охорона не несе майнову відповідальність, якщо недоліки на об'єкті не були усунуті у визначений термін, і це стало умовою крадіжки або причиною виникнення пожежі.

Відповідно до п.п. 3.4.1, п.п. 3.4.2 та п.п. 3.4.3 договору виконавець зобов'язався здійснювати контрольно-пропускний режим на територію об'єкта охорони, контролювати, щоб матеріальні цінності вивозились, згідно з документами встановленого зразка; забезпечувати збереження матеріальних цінностей, що здаються під охорону згідно дислокацією об'єкта (додаток № 1 до договору); забезпечувати громадський порядок на території об'єкта охорони, захищати об'єкт від грабежу та хуліганських дій, шляхом попередження правопорушень та вжиття заходів із затримання правопорушників з залученням працівників міліції та складанням протоколу про правопорушення.

Матеріали справи містять листи відповідача, адресовані позивачу, в яких ставилися технічні вимоги до облаштування і впорядкування об'єкту охорони з метою належного виконання відповідачем своїх зобов'язань та забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, що співвідносяться з зауваженнями та недоліками, вказаними в акті обстеження об'єкту (листи № 54 від 31.07.2014 (вх. №122 від 01.08.2014), № 52 від 21.07.2014 (вх. № 108 від 21.07.2014), № 51 від 18.07.2014 (вх. № 107 від 21.07.2014), № 48 від 14.07.2014 (вх. № 100 від 14.07.2014), № 47 від 09.07.2014 (вх. № 99 від 14.07.2014).

Доказів виконання описаних вище недоліків, включаючи ті, з якими погодився представник позивача, в ході розгляду справи суду подано не було.

Отже, судом встановлено, що позивачем були допущені порушення домовленостей, досягнутих у договорі та додатках до нього.

Крім того, підставами для відхилення позову у даній справі є недостатнє підтвердження позивачем події викрадення майна з об'єкту охорони, розміру завданих збитків, обставин неналежного виконання відповідачем умов договору охорони та причинно-наслідкового зв'язку між вказаними обов'язковими елементами складу цивільного правопорушення.

Відповідно до умов договору охорони, матеріальна відповідальність виконавця, визначена саме неналежним виконанням зобов'язань за договором, зокрема, у п.п. 4.2.1 договору йдеться про відповідальність за збитки, заподіяні об'єкту, під час його знаходження під охороною, шляхом крадіжки, грабежу, в результаті незабезпечення належної охорони.

Укладеним договором також було визначено умови та порядок відшкодування замовнику збитків, спричинених з вини виконавця. Серед таких умов, сторони визначили наявність постанови органу дізнання, слідства або вироку суду, який встановив факт крадіжки, грабежу, а також знищення або пошкодження майна сторонніми особами, котрі проникли на об'єкт, що сталися з вини працівників виконавця або ж в силу інших причин з вини працівників, які здійснюють охорону об'єкта (п.4.6.)

Проте, позивачем не подано суду визначеного договором документа, який би встановлював сам факт крадіжки, на яку посилається позивач, та безпосередньо - вину працівників виконавця у вказаній події. При цьому, посилання позивача на звернення до органів внутрішніх справ та прокуратури, не є належним та допустимим доказом неналежного виконання відповідачем договірних умов.

До матеріалів справи позивачем приєднано заяву (повідомлення) про злочин, датовану 24.09.2014, хоча, за його твердженнями подія, пов'язана з виявленою відсутністю будівельного обладнання, мала місце 13.09.2014.

На виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі № 910/1740215 Макарівським районним відділом Головного управління МВС України в Київській області було повідомлено суду, що кримінальне провадження № 000050 від 04.11.2014, внесена за Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ст. 197 Кримінального кодексу України, закритого 31.12.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю складу злочину.

У ході розгляду справи та в письмових поясненнях позивач просив суд надати оцінку обставинам, встановленим слідчими. Проте, слід зауважити, що надання правової оцінки слідчих дій у кримінальному провадженні не входить до компетенції господарського суду, який в вирішує спір між господарюючими суб'єктами, який виник з договору про надання охоронних послуг і визначальними в якому є докази у розумінні Господарського процесуального кодексу України, тобто, обумовлені характером договірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджується, що позивач не ініціював перед правоохоронними органами питання розслідування обставин таємного викрадення майна і його заяви до правоохоронних органів стосувалися притягнення до кримінальної відповідальності охоронців в порядку ст. 197 Кримінального кодексу України. Таким чином, наявна в матеріалах справи документація, складена органами внутрішніх справ, не встановлює факту передання під охорону відповідачу орендованого у третьої особи майна та, відповідно, його таємного викрадення, а лише описує обставини, на які посилався заявник (потерпілий).

Крім того, як вже зазначалося, у п. 4.6. договору сторони погодили, що розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості вкрадених, знищених чи пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, складеними за участю виконавця та звіреними з бухгалтерськими даними.

При цьому, п. 4.5 зобов'язує виконавця за наявності письмової заяви замовника брати участь у визначенні розміру збитків та в знятті залишків товарно-матеріальних цінностей, яке має бути здійснено терміново - в день події.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, жодного повідомлення виконавця щодо необхідності участі у знятті залишків товарно-матеріальних цінностей замовник виконавцю не направляв. Посилання позивача на відправлення 22.09.2014 претензії від 15.09.2014 та складеного одноособово акту про встановлення завданих внаслідок крадіжки збитків від 14.09.2014 відхиляються судом як такі, що спростовані відповідачем. Так, відповідач стверджує, що у поштовому відправленні цією датою на адресу відповідача було надіслано лист № 831/1 від 22.09.2014 року, в якій було повідомлялося про припинення договору охорони та залучення іншої охоронної компанії. Судом встановлено, що опис вкладення у цінний лист, приєднаний позивачем до фіскального чеку поштового відділення від 22.09.2014 не містить штрих-кодового ідентифікатора, тобто не доводить факт надіслання саме названих претензії та акту.

Заслуговує уваги суду і той факт, що до позовної заяви було приєднано інвентаризаційний опис, складений 15.09.2014, тоді як документів інвентаризації, з яких слідує наявність викраденого за твердженнями позивача майна до 13.09.2014 матеріали справи не містять.

Таким чином, вимоги п. 4.6 договору охорони для визначення розміру завданих за твердженнями позивача збитків, не дотримано, визначено самостійно в односторонньому порядку, що в свою чергу, виключає відповідальність відповідача, адже у п. 5.3 договору передбачено, що виконавець звільняється від відповідальності за збитки, розмір яких визначено замовником самостійно без відповідальних працівників виконавця.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України) див: постанова Вищого господарського суду України від 19.02.2008 № 10/75-1390 (3/69-877).

Обов'язок доведення обставин, на які посилається сторона судового процесу як на підставу своїх вимог і заперечень встановлений у ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем заявлені вимоги не доведено.

З огляду на всі вищенаведені обставини у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги недоведеними і такими, що спростовані відповідачем, у зв'язку з чим позов відхиляється повністю, а витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Судді І.О. Андреїшина (головуючий)

С.М. Мудрий

А.М. Селівон