РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/23446/15

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 19 621,29 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Цимбаліст В.В.

від відповідача: Сухова О.М.

від третьої особи: Захарченко К.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого про стягнення 16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою; 2 068,39 грн. пені; 641,48 грн. інфляційних втрат та 103,42 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/23446/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 30.09.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи; залучено до участі в справі третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зобов'язано її надати суду письмові пояснення по суті спору.

Через відділ діловодства суду 23.09.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали, які залучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.09.2015 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.09.2015 р. надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.09.2015 р. надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; позовні вимоги визнав, однак пояснив, що університет наразі перебуває у скрутному фінансовому стані та не має можливості сплатити суму заборгованості.

Представник третьої особи в судовому засіданні 30.09.2015 р. надав усні пояснення по суті спору та підтримав позицію позивача.

Керуючись ст. 77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні 30.09.2015 р. до 21.10.2015 р. для дослідження доказів у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.10.2015 р. надав платіжні доручення у підтвердження сплати основного боргу, які суд залучив до матеріалів справи; позовні вимоги визнав та пояснив, що наразі університет перебуває у скрутному фінансовому становищі та не має можливості сплатити суму заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2015 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав в частині стягнення суми штрафних санкцій.

Представник третьої особи в судовому засіданні 21.10.2015 р. надав суду усні пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 21.10.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - орендодавець), Київським національним університетом театру, кіно і телебачення імені І.К. Капенка-Карого (надалі - орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (надалі - підприємство, балансоутримувач) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р. (надалі - договір).

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, рішення Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 15.04.2014 р. № 172 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (надалі - об'єкт оренди). Яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 17/22 літ. Г для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок місцевого або державного бюджету.

Згідно з п. 2.1. договору, об'єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею: 1069,50 кв.м., у т.ч. 1 поверх - 380,00 кв.м., 2 поверх - 376,60 кв.м., підвал - 312,90 кв.м., гідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розмір якої згідно з Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 р. № 34/6250 встановлено 1,00 грн. на рік.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому в поточному місяці.

Відповідно до п. 3.3. договору, крім орендної плати орендар сплачує:

- компенсацію витрат підприємства а користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за січень 2014 р. складає 27,70 грн. на місяць;

- компенсацію витрат підприємства, яка за січень 2014 р. складає 3 392,07 грн. на місяць.

Згідно з п. 3.6. договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою слачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (надалі - балансоутримувач, підприємство) КП «Київжитлоспецексплуатація», починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

За умовами п. 3.7. договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5-го числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.1. договору, орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.

За умовами п. 4.2. договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі (орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою) своєчасно і в повному обсязі.

Пунктом 6.2. договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів (орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою) орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі витрати, пов'язані з таким стягненням.

Відповідно до п. 9.1. договору, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.09.2014 р. до 30.08.2017 р.

У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації.

На виконання вищезазначених умов договору, за актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.09.2014 р. (додаток № 1 до договору) було передано відповідачу в оренду об'єкт оренди.

Позивач пояснив суду, що відповідач договірні зобов'язання в частині здійснення платежів з компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, виконує неналежним чином, не сплачує дані платежі вчасно та в повному обсязі, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р.: з компенсації витрат підприємства у розмірі 16 281,92 грн.; з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 166,08 грн.

За таких обставин, Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого про стягнення 16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою; 2 068,39 грн. пені; 641,48 грн. інфляційних втрат та 103,42 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди та орендна плата з урахуванням індексації є істотними умовами договору оренди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо передачі приміщень оренди виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р. за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р. не здійснив належним чином.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та поясненнях визнав позовні вимоги в повному обсязі та надав суду у підтвердження оплати 16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства та 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою копії платіжних доручень № 1197 від 20.10.2015 р. на суму 4 112,00 грн., № 1199 від 20.10.2015 р. на суму 4 112,00 грн., № 1196 від 20.10.2015 р. на суму 4 112,00 грн. та № 1198 від 20.10.2015 р. на суму 4 112,00 грн.

У відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки відповідач сплатив 20.10.2015 р. суму основного боргу в розмірі 16 448,00 грн. (16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою копії) за спірним договором після порушення провадження у даній справі - після 07.09.2015 р., то провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства та 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою копії підлягає припиненню у зв'язку відсутністю предмету спору.

КП Київжитлоспецексплуатація» просило суд стягнути з відповідача 641,48 грн. інфляційних втрат та 103,42 грн. трьох відсотків річних за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем за договором оренди, то за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» 641,48 грн. інфляційних втрат та 103,42 грн. трьох відсотків річних за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

КП Київжитлоспецексплуатація» просило суд стягнути з відповідача 2 068,39 грн. пені за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів (орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою) орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі витрати, пов'язані з таким стягненням.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем за договором оренди, то за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» 2 068,39 грн. пені за період з 01.04.2015 р. до 31.07.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1712 від 01.09.2014 р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського національного університету театру, кіно і телебачення імені І.К. Карпенка-Карого (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 40, ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ) 2 068 (дві тисячі шістдесят вісім) грн. 39 коп. пені, 641 (шістсот сорок одну) грн. 48 коп. інфляційних втрат, 103 (сто три) грн. 42 коп. трьох відсотків річних та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Припинити провадження у справі щодо стягнення 16 281,92 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства та 166,08 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 26.10.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина