ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.10.2015 р. Справа№ 914/2137/15

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (79026, вул.Козельницька, 3, м. Львів; ідентифікаційний код 00131587)

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Шахта Надія» (80086, с.Сілець, Сокальський район, Львівська область; ідентифікаційний код 00178175)

про стягнення заборгованості

ціна позову: 189063,73грн.

за заявою: ПАТ «Шахта Надія» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17 вересня 2015 року у справі №914/2137/15.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність №502-4279/2 від 25.12.2014р.);

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність №09/24 від 30.09.2015р.).

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Шахта Надія» подано до Господарського суду Львівської області Заяву про відстрочку виконання рішення (від 19.10.2015р. вх. №4778/15), у якій просить відстрочити виконання Рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2015р. у справі №914/2137/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 14874,18грн. пені, 16422,51грн. 3% річних, 142532,47грн. інфляційних нарахувань та 3774,09грн. судового збору до 01.02.2017р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 21.10.2015р. прийнято заяву та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10год. 00хв. 29.10.2015р.

Представникам Сторін оголошено права і обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59, 121 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі, яка скерована Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59, 121 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача (Стягувача) в судове засідання зявився, 29.10.2015р. через канцелярію суду подав пояснення га заяву (вх. №46781/15), у яких заперечує проти поданої боржником заяви, просить суд її відхилити.

Представник Заявника (Відповідача, Боржника) в судове засідання зявився, подану заяву підтримав повністю, просить суд відстрочити виконання рішення у справі до 01.02.2017р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.09.2015р. у справі № 914/2137/15 позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» задоволено частково, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 14874,18грн. пені, 16422,51грн. 3% річних, 142532,47грн. інфляційних нарахувань та 3774,09грн. судового збору до 01.02.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2015р. апеляційну скаргу ПАТ «Шахта Надія» повернуто без розгляду.

Таким чином, Рішення господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі №914/2137/15 набрало законної сили в порядку статті 85 ГПК України 09.10.2015р., та, у відповідності до частини пятої статті 124 Конституції України, є обовязковим до виконання на всій території України.

Вимога Товариства про розстрочення виконання Рішення суду обґрунтована наступним: складним фінансовим становищем; відсутністю державного фінансування та дотування, наявністю значної кредиторської заборгованості; можливістю (у випадку відхилення судом заяви про відстрочку виконання рішення суду) зриву опалювального сезону та загрозою арешту рахунків, і, як наслідок, зупинення діяльності підприємства Боржника; невчасними розрахунками за поставлену Боржником продукцію і поступовою тенденцією щодо зменшення збитковості Боржника, а також тим, що сума основної заборгованості за поставлену Позивачем електроенергію погашена повністю, а предмет спору у справі №914/2137/15 становили штрафні санкції за порушення порядку і строку її оплати і стягнення цієї суми призведе до виникнення нової заборгованості і нарахування штрафних санкцій за порушення строків і порядку оплати поставленої за договором електричної енергії через брак обігових коштів.

На підтвердження викладеного, Заявником долучено до матеріалів справи наступні документи: Довідку Боржника від 16.10.2015р. №10/1170, про те, що станом на 01.09.2015р. кредиторська заборгованість Відповідача за виконані роботи і послуги становить 14290336,74грн., за вугілля 3750118,52грн., інша поточна заборгованість 17931577,50грн.; Довідку Боржника від 16.10.2015р. №10/1171, про те, що станом на 16.10.2015р. кредиторська заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 0,00грн.; (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014р., Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2014р., Звіт про рух грошових коштів (за прямим методом) за 2014р., Баланс (Звіт про фінансові результати) станом на 30.06.2015р., Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за перше півріччя 2015р., Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за перше півріччя 2015р.; а також Акти маркшейдерського заміру рядового вугілля станом на 01.08.2015р., 01.09.2015р. та 01.10.2015р.

Також, в обґрунтування заявленої вимоги стосовно відстрочки виконання рішення суду Боржник посилається на п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 року.

Позивач (Стягувач) у своїх поясненнях на заяву (від 29.10.2015р. вх. №46781/15) проти поданої Відповідачем заяви заперечує, просить суд її відхилити, оскільки підприємство Боржник є збитковим протягом тривалого періоду часу, провадить свою діяльність з відємними показниками економічної ефективності, не вживає заходів до стягнення дебіторської заборгованості за поставлене контрагентам вугілля, має наявну значну кредиторську заборгованість перед іншими контрагентами, зокрема перед Стягувачем; Стягувач також зазначає про значну заборгованість у нього перед іншими субєктами господарювання та перед енергоринком, проте жодних доказів в обгрунтування наведеного не надав.

Розглянувши заяву судом встановлено наступне.

Згідно з ч.1 ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до 121 ГПК України, господарський суд має право надати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках та при наявності обставини, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Суд зазначає, і аналогічна позиція стосовно відстрочення виконання рішення суду викладена у п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.01.2012р., що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Окрім того, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яким, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, №209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 15.03.2011р. № 3135-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, із викладених Боржником у заяві (від 19.10.2015р. вх. №4778/15) про розстрочку виконання рішення та поданих в підтвердження вказаних доводів доказів вбачається, що Заявник (Боржник) не має можливості одним платежем сплатити наявну у нього заборгованість перед Стягувачем; не ухиляється від сплати даної заборгованості, а навпаки має намір найближчим часом її сплатити.

Також суд зазначає, що згідно представлених Заявником фінансових документів вбачається зменшення рівня збитковості шахти, що спростовує доводи Стягувача в частині відсутності можливості виходу Боржника із збиткового стану.

Крім того суд бере до уваги доводи Заявника щодо заборгованості з виплати заробітної плати, яка є першочерговим платежем.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі наявність обставин, які роблять неможливим виконання рішення, беручи до уваги матеріальні інтереси Сторін, фінансовий стан Сторін (в доведеній частині), враховуючи ступінь вини Боржника, враховуючи наявність значної кредиторської та дебіторської заборгованості Відповідача, позитивні тенденції зменшення збитковості, пояснення Позивача (Стягувача), беручи до уваги наслідки, настання яких передбачається у випадку не відстрочення виконання рішення, враховуючи також доводи Заявника (Боржника) щодо можливості виконання рішення суду з наданням відстрочки такого, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду від 17.09.2015р. у справі №914/2137/15 частково, на 6 місяців з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки такий строк є обумовлений можливістю реалізації Боржником (згідно доводів останнього) вугілля камяного, попит на яке є високим впродовж опалювального періоду.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2015р. у справі №914/2137/15 до 01.02.2017р. задоволити частково.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2015р. у справі №914/2137/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Шахта Надія» на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 14874,18грн. пені, 16422,51грн. 3% річних, 142532,47грн. інфляційних нарахувань та 3774,09грн. судового збору на 6 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Дана ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя Фартушок Т. Б.