ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.10.2015 Справа № 920/1136/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1136/15

за позовом Заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі позивача Державного підприємства «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м. Суми,

до відповідача Головного управління Держземагенства у Сумській області, м. Суми,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області, м. Суми

про стягнення 5494958,46 грн.

за участю представників:

прокурора Мороза В.О.

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 12.01.2015 року,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 22-18-0.11-12/2-15 від 05.01.2015 року,

третьої особи не зявився.

Суть спору: прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про закупівлю послуг з проведення інвентаризації земель № 587/41 від 23.09.2013 року в розмірі 5766016,46 грн.

14.09.2015 року представник відповідача подав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що станом на 11.09.2015 року кредиторська заборгованість складає 5687328,46 грн.

Третя особа у своїх письмових поясненнях від 23.09.2015 року № 15-35/501-6048 зазначає, що кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем, що виникла у звязку з відсутністю бюджетних та кошторисних призначень, станом на 01.09.2015 року становить 5687328,46 грн.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог № 1004/01-20 від 22.09.2015 року, в звязку з проведенням відповідачем платежу в розмірі 78688,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 5687328,46 грн.

На підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором № 587/41 від 23.09.2013 року в розмірі 5687328,46 грн. позивачем додано до зазначеної заяви копію акту звірки взаємних розрахунків станом на 25.09.2015 року.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог № 1093/01-20 від 23.10.2015 року, в звязку з проведенням відповідачем платежу в розмірі 192370,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5494958,46 грн.

На підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за договором № 587/41 від 23.09.2013 року в розмірі 5494958,46 грн. позивачем додано до зазначеної заяви копію акту звірки взаємних розрахунків станом на 22.10.2015 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 2 статті 121 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді, у випадках, визначених законом.

Згідно статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для звернення прокурора з даним позовом в господарський суд в інтересах держави в особі Державного підприємства «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

23.09.2013 року між сторонами укладено договір № 587/41 (надалі - договір) щодо надання послуг з проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Сумської області загальною площею 61152 га. Результатом надання послуг з проведення інвентаризації земель (код 71.12.1 - послуги інженерні) є складання технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.

Згідно із договором позивач взяв на себе зобовязання з надання послуг щодо проведення інвентаризації земель, а відповідач зобовязався прийняти і оплатити відповідні послуги. Ціна договору склала 7338169,20 грн., у тому числі ПДВ (20%) -223028,20 грн.

Прокурор у поданому ним позові зазначає, що взяті позивачем зобовязання за вищезгаданим договором були виконані ним належним чином, а саме, послуги з проведення інвентаризації надані у строк, визначений умовами договору та у відповідності до умов технічного завдання замовника, про що свідчать підписані сторонами акти приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2013 року, 23.09.2013 року, 12.12.2013 року, 16.12.2013 року та 17.12.2013 року. Загальна вартість наданих послуг, згідно зазначених актів приймання-передачі становить 7338111,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг по договору № 587/41 від 23.09.2013 року.

Відповідно до пункту 5.1 договору, замовник зобовязаний оплатити вартість послуг в розмірах і строки, передбачені договором.

Згідно із пунктом 2.7 договору, розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування вартості послуг, визначеної у акті приймання-передачі наданих послуг згідно пунктом 2.5 договору, протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами кожного із зазначених актів, в межах фактичних надходжень на реєстраційний рахунок за бюджетною програмою 2803030 «Проведення земельної реформи» по КЕКВ 2281 «Дослідження і розробки, окремі заходи розвитку по реалізації державних (регіональних) програм».

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

На виконання вимог договору та додатків до нього сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2013 року, 23.09.2013 року, 12.12.2013 року, 16.12.2013 року та 17.12.2013 року (а.с. 35-43) про те, що позивачем були надані послуги щодо інвентаризації земель та складання технічної документації із землеустрою згідно договору № 587/41 від 23.09.2013 року на загальну суму 7338111,46 грн.

Відповідачем за надані послуги не було проведено розрахунки. Розмір непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем складає 5494958,46 грн. за послуги з проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 22.10.2015 року.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві претензії № 186/01-20 від 13.02.2014 року, № 307/01-20 від 17.03.2014 року та № 1172/01-20 від 17.10.2014 року про сплату заборгованості за надані послуги.

У відповідь на претензії позивача відповідач у листі від 23.04.2014 року за № 24-18- 0.11-3320/2-14 посилався на зняття відповідних бюджетних та кошторисних призначень та зазначив, що ним направлено листи до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Держземагентства України з метою вирішення питання щодо повернення бюджетних та кошторисних призначень для погашення кредиторської заборгованості за укладеним між сторонами договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями частини першої статті 903 цього ж Кодексу визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки, відповідачем у даній справі є територіальний орган державної виконавчою влади та беручи до уваги положення пункту 2.7 договору № 587/41 від 13.09.2013 року, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відсутність бюджетного фінансування наданих послуг за договором не може бути підставою для звільнення замовника від обовязку оплати відповідних послуг, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобовязання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року № 15/5027/715/2011, Оглядовий лист ВГСУ від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у праві «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач, на час розгляду справи, не надав суду доказів сплати заборгованості за надані позивачем послуги з проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в розмірі 5494958,46 грн.

За викладених обставин, позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за отримані послуги в сумі 5494958,46 грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 82424,37 грн. в доход державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Держземагенства у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 38397180) на користь Державного підприємства «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (40000, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, буд. 25; р/р 7218 в АТ «Райффайзен банк Аваль» м. Київ, МФО 380805, ідентифікаційний код 00704126) заборгованість за договором № 578/41 від 23.09.2013 року в розмірі 5494958,46 грн.

3. Стягнути з Головного управління Держземагенства у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, ідентифікаційний код 38397180) в доход державного бюджету м. Суми (рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001) судовий збір в сумі 82424,37 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.10.2015 року.

Суддя ОСОБА_3