ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 жовтня 2015 р. Справа № 902/1222/15

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" 79007, м.Львів, вул.Матейка, 8

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "Нова Справа" 21050, м. Вінниця, вул. Козицького, буд. 46

про стягнення 17 394 585,82 грн. заборгованості за кредитними договорами

Представники сторін не з''явились

В С Т А Н О В И В :

Заявлено позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "Нова Справа" про стягнення заборгованості в розмірі 17 394 585,82 грн., що по Кредитному договору №010/01-03-2-0/39 від 20.08.14 р. становить14737617,01 грн., яка складається з 12750000,00 грн. боргу по кредиту, 889327,37 грн. - боргу по процентам та 1098289,64 грн. пені; по Кредитному договору №015/01-03-2-0/38 від 20.08.14 р. становить 2656968,81 грн., з яких: 2262495,76 грн. боргу по кредиту, 164987,18 грн. борг по процентам та 229485,87 грн. заборгованість по пені.

Ухвалою суду від 03.09.15 р. порушено провадження по даній справі та призначено справу до розгляду на 28.09.15 р.

Ухвалою суду від 28.09.15 р. в зв''язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи було відкладено до 28.10.15 р.

На визначену судом дату представник позивача не з''явився, при цьому, суд враховує, що в попередньому судовому засіданні представником позивача було висловлено свою процесуальну позицію та підтримано позовні вимоги повністю. Крім того, матеріали справи містять неодноразові клопотання позивача про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача правом захисту не скористався, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення вх.№7629 від 08.09.2015р. та вх.№8875 від 06.10.2015 р., які містяться в матеріалах справи.

Оскільки, відповідач був обізнаний про наявність спору в суді між ним та позивачем ще 07.09.2015р., суд при прийнятті рішення по справі виходить з того, що останній мав достатньо часу для того, щоб подати необхідні докази по справі та сформулювати свою процесуальну позицію відносно даного спору. При цьому суд констатує, що останнім не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено, що 20.08.2014 p. між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Аваль" (ОСОБА_1/Позивач) та ТОВ "Торгівельна фірма "Нова справа" (ОСОБА_2/Відповідач) було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №19 (далі по тексту - Генеральний договір), згідно з умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався здійснити на користь Відповідача кредитні операції у межах Загального ліміту та сублімітів, передбачених пунктами 1.2., 1.3. Генерального договору в порядку визначеному статтею 2 Генерального договору, а Відповідач зобов'язаний виконати усі обов'язки, що витікають зі змісту кредитної операції, Генерального договору, умов та Договорів, і здійснити повне погашення заборгованості у межах строку кредитної операції.

Загальний ліміт становить 15 150 000,00 грн.

В подальшому, 05.02.2015 р. Додатковим договором №1 та Додатковим договором №2 було внесено зміни та доповнення до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №19 від 20 серпня 2014 р.

20.08.2014 р. в межах та на виконання Генерального договору між Банком та Відповідачем укладено Кредитний договір №010/01-03-2-0/39 про "Кредитування траншами для корпоративних клієнтів" до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №19 від 20.08.14 р. (далі - Кредитний договір), згідно положень якого ОСОБА_1 надає Відповідачу кредит.

Загальна сума лімітів Кредитної операції 12 750 000,00 грн.

Останній день строку дії ліміту кредитної операції 14.08.2015 р. Кредитні кошти підлягають видачі траншами на підставі повідомлення про вибірку кредитних коштів.

20.08.2014 р. в межах та на виконання Генерального договору між Банком та Відповідачем укладено Кредитний договір №015/01-03-2-0/38 "Про Овердрафт "90 Днів" для корпоративних клієнтів" до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №19 від 20.08.2014 року (далі по тексту - Кредитний договір 2), згідно з умовами якого ОСОБА_1 надає Відповідачу кредит у формі Овердрафту. Ліміт Овердрафту становить 2 400 000,00 (два мільйони чотириста тисяч гривень 00 коп.) грн. Останній день строку дії Ліміту Овердрафту - 14.08.2015 року.

11.03.2015 р. Додатковим договором №1 було внесено зміни та доповнення до Кредитного договору-2.

Відповідно до п. 6.1. Генерального договору, ОСОБА_2 зобов'язаний здійснити Погашення заборгованості в порядку, визначеному Генеральним договором та Договорами, не пізніше відповідного останнього дня строку дії ліміту Кредитної операції, а зобов'язання щодо сплати комісії за обслуговування Загального ліміту - не пізніше останнього дня строку дії Загального ліміту.

Згідно п.10.1. Генерального договору, передбачено, що у разі настання обставин дефолту, ОСОБА_1 має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни, вжити один або декілька таких заходів, зокрема - вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості.

В пункті 10.2. Генерального договору вказано, що ОСОБА_1 вправі скористатися правами, зазначеними в п.10.1. Генерального договору та пред'явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема в таких випадках:

- Порушення позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов'язань за Генеральним договором та/або за окремими договорами;

- Порушення ОСОБА_2/Поручителем своїх обов'язків за Договором забезпечення;

- Невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2 або будь-яким з членів ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед Кредитором.

Відповідно до п.10.3. Генерального договору, передбачено, якщо ОСОБА_1 вирішив скористатися правами, визначеними у підпунктах 10.1.1.-10.1.4 пункту 10.1. цієї статті, він повідомляє про це ОСОБА_2 шляхом направлення письмового повідомлення. У цьому разі зобов'язання Банку є припиненими, а ліміти скасованими і встановленими в розмірі фактичної заборгованості ОСОБА_2 за всіма або окремими кредитними операціями з дати направлення Банком відповідного повідомлення, або з іншої дати, визначеної банком самостійно.

ОСОБА_2 зобов'язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні банку і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 30 (тридцятого) календарного дня з дня направлення Банком ОСОБА_2 відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання ОСОБА_2 зазначеної вимоги, ОСОБА_1 має право звернути стягнення за Договором забезпечення, пред'явити вимогу Поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості ОСОБА_2 за Генеральним договором або окремими договорами, які не суперечать законодавству України.

Як вбачається із матеріалів справи взяті на себе зобов'язання відповідно до Генерального кредитного договору, Кредитного договору №010/01-03-2-/39 та Кредитного договору №015/01-03/2-0/38 від 20.08.14 р. позивач виконав в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку відповідача (позичальника).

Однак, відповідач в порушення свої договірних зобов'язань за укладеними кредитними договорами, повернення кредитних коштів в установлений договорами строк не здійснював, в зв'язку з чим позивачем направлено на його адресу вимоги вих. №140-5-1-00/8-1904 та №140-5-1-00/8-1905 від 18.05.2015р. про дострокове повернення кредитних коштів. Втім, як свідчать матеріали справи, відповіді на вказану вимогу від ТОВ "ТФ "Нова Справа" позивачем не отримано, кредитних коштів останнім не повернуто.

Непроведення розрахунків в строки згідно умов укладених кредитних договорів в добровільному порядку, спонукало позивача на підставі п. 10.1 Генерального договору, яким передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим Договором, звернутися до суду з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості.

Станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача за вказаними вище договорами складає: по Кредитному договору №010/01-03-2-0/39 від 20.08.14 р. - 14737617,01 грн., яка складається з 12750000,00 грн. боргу по кредиту, 889327,37 грн. - боргу по процентам та 1098289,64 грн. пені; по Кредитному договору №015/01-03-2-0/38 від 20.08.14 р. - 2656968,81 грн., з яких: 2262495,76 грн. боргу по кредиту, 164987,18 грн. борг по процентам та 229485,87 грн. заборгованість по пені.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитні договора, правовідносини по яких врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема, в ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1, 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 12750000,00 грн. боргу по кредиту та 889327,37 грн. - боргу по процентам по Кредитному договору №010/01-03-2-0/39 від 20.08.14 р. та 2262495,76 грн. боргу по кредиту та 164987,18 грн. боргу по процентам по Кредитному договору №015/01-03-2-0/38 від 20.08.14 р. підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірні.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача по Кредитному договору №010/01-03-2-0/39 від 20.08.14 р. 1098289,64 грн. пені та по Кредитному договору №015/01-03-2-0/38 від 20.08.14 р. 229485,87 грн. заборгованості по пені, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст.217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.п. 13.3 Генерального договору позичальник на вимогу кредитора сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-якого грошового зобов'язання за договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, заявлені позивачем вимог про стягнення пені є правомірним та обґрунтованим, оскільки відповідає чинному законодавству та умовам укладеного сторонами Договору.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку пені судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вищенаведеному та вимогам ухвал суду, відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Доказів розрахунків з позивачем боргу по кредиту матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 75, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна фірма "Нова Справа" (21050, м. Вінниця, вул. Козицького, буд. 46, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" (79007, м.Львів, вул.Матейка, 8, ) 17 394 585,82 грн. заборгованості та 73 080,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 02 листопада 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу 79007, м.Львів, вул.Матейка, 8

3 - відповідачу 21050, м. Вінниця, вул. Козицького, буд. 46