РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015№910/23212/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Грабовської А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/23212/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Дніпровський», с. Єлизаветівка Петрівського району Дніпропетровської області, та

публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

про відшкодування 415 905 грн. збитків,

за участю представників:

позивача - Кисіля С. П. (довіреність від 15.06.2015);

відповідача-1 - Маслак К.П. (довіреність від 03.09.2015 № 186);

відповідача-2 - Іванкіної Ю.Б. (довіреність від 18.04.2014 № 14-91).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ» (далі - ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ»; Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Тепличний комбінат «Дніпровський» (далі - ТОВ «ТК «Дніпровський»; Комбінат) відшкодувати збитки у вигляді неодержаного доходу (втраченої вигоди) у сумі 374 314, 50 грн., завдані неналежним виконанням Комбінатом умов договору постачання природного газу від 09.02.2015 № 15/15-20 (далі - Договір) із придбання планово розподіленого природного газу в об'ємі 300 000 м3 власного прибутку позивача;

зобов'язання публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»; Компанія) відшкодувати збитки у вигляді неодержаного доходу (втраченої вигоди) у сумі 41 590, 50 грн., завдані неналежним виконанням Компанією зобов'язань із транспортування 300 000 м3 природного газу ТОВ «ТК «Дніпровський» згідно з Порядком доступу до газотранспортної системи, затвердженого наказом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 26.03.2001 № 79 (далі - Порядок № 79).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2015 порушено провадження у справі.

24.09.2015 ТОВ «ТК «Дніпровський» подало суду відзив на позов, в якому зазначило таке:

відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Договору заявка на постачання газу вважається погодженою та прийнятою постачальником до виконання в разі отримання споживачем від нього письмового підтвердження про можливість поставити заявлений обсяг газу;

постачальник зобов'язується у будь-який зручний спосіб направити споживачу підтвердження отримання заявки не пізніше однієї доби, яка слідує за датою отримання постачальником вказаної заявки;

позивачем не були здійснені заходи щодо підтвердження отримання наданої ТОВ «ТК «Дніпровський» заявки, тобто до Комбінату жодних листів з повідомленням про можливість виконати поставку заявленого об'єму природного газу на квітень 2015 року від позивача не надходило, таким чином, позивач не виконав вимоги Договору, чим порушив свої зобов'язання за ним;

жодних попередніх домовленостей на постачання природного газу з пропозицією зниження ціни між позивачем та ТОВ «ТК «Дніпровський» не мало місця, а тому і не було підписано додаток від 01.04.2015 №5;

Комбінат не підписував актів приймання-передачі газу, замовленого на квітень 2015 року, оскільки не мав змоги його спожити внаслідок неотримання від позивача підтвердження про можливість його постачання у вказаних у замовленні обсягах;

згідно з обліковими даними газотранспортного підприємства - публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» (далі - ПАТ «Дніпропетровськгаз»), а саме актів приймання-передачі природного газу, ТОВ «ТК «Дніпровський» у квітні місяці 2015 року в жодних об'ємах не споживало газ, постачальником якого був позивач;

ТОВ «ТК «Дніпровський» не повинно було виконувати покладений на нього пунктом 5.1 Договору обов'язок зі сплати вартості спожитого газу з огляду на те, що Комбінат не використовував заведених позивачем лімітів, а отже не набував господарського зобов'язання проводити розрахунки за квітень 2015 року - 300 000 м3.

01.10.2015 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» подало суду відзив на позов, в якому зазначило, що:

позивач безпідставно вважає, що у Компанії є зобов'язання із транспортування зазначеного обсягу газу Комбінату;

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як оператор зобов'язане розробити та погодити прогнозний річний баланс надходження та розподілу природного газу в Україні, плановий (розрахунковий) баланс надходження та розподілу природного газу та сформувати і затвердити плановий розподіл постачання природного газу та в електронному вигляді довести його до відома газотранспортних, газорозподільних організацій для забезпечення транспортування цих обсягів споживачам;

відповідно до вказаних вимог постачальник - Товариство листом від 31.03.2015 № 421 надало підписаний керівником та скріплений печаткою плановий розподіл обсягів природного газу для подальшого його постачання споживачам у квітні місяці 2015 року у розрізі регіонів, категорій споживачів, газодобувних, газотранспортних та газорозподільних організацій;

обсяг природного газу, вказаний у листі ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ», було включено до планового розподілу і 03.04.2015 електронною поштою доведено до газорозподільного підприємства - ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування природного газу у визначеному об'ємі споживачам, у тому числі ТОВ «Тепличний комбінат «Дніпровський»;

визначені чинним законодавством обов'язки Компанії було виконано шляхом включення до планового розподілу природного газу у об'ємі, зазначеному позивачем на квітень 2015 року, та доведення їх до газотранспортного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Позивач 30.09.2015 подав суду заяву про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи №910/23212/15, яку суд розглянув у судовому засіданні 05.10.2015.

Представники відповідачів у судовому засіданні 05.10.2015 заперечили проти задоволення вказаної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у задоволенні заяви ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ» про відвід судді Марченко О.В. від розгляду справи №910/23212/15 відмовлено.

26.10.2015 Товариство подало суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача-1 415 863, 41 грн., а з відповідача-2 41, 59 грн.

Тобто фактично позивачем збільшено позовні вимоги до Комбінату та зменшено до Компанії.

Заяву мотивовано тим, що: з інформації, наведеної у відзивах підтверджується факт включення Компанією до планового розподілу газу у квітні 2015 для потреб Комбінату 300 000 тис. м3 природного газу власного видобутку позивача; доведення відповідачем-2 вказаної інформації до газотранспортного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування відповідачеві-1 лише 03.04.2015.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Беручи до уваги наведене, суд вбачає за можливе прийняти вказану заяву до розгляду.

У судових засіданнях, у тому числі 26.10.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.02.2015 ТОВ «Арабський Енергетичний Альянс ЮЕЙ» (постачальник) та ТОВ «ТК «Дніпровський» (споживач) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передати споживачу природний газ власного видобутку в 2015 році, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору згідно з відповідними додатками, які є невід'ємними частинами Договору (пункт 1.1 Договору);

- постачальник передає споживачу в 2015 році газ в об'ємах, замовлених споживачем та вказаних у додатках до Договору, які є його невід'ємними частинами (пункт 2.1 Договору);

- коригування замовлених обсягів газу та його постачання здійснюється на підставі заявок споживача, які подаються постачальнику за 10 днів до початку місяця поставки. Коригування та заявка на постачання газу вважаються погодженими та прийнятими постачальником до виконання в разі отримання від нього письмового підтвердження про можливість поставити заявлений обсяг газу. Постачальник зобов'язується у будь-який зручний спосіб направити споживачу підтвердження отримання заявки не пізніше однієї доби, яка слідує за датою отримання постачальником коригування та заявки споживача (пункт 2.2 Договору);

- фактичний обсяг поставки газу за Договором буде визначений на підставі актів, які будуть підписані представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а у разі виникнення спору - на підставі відповідних облікових даних газотранспортного підприємства (пункт 2.3 Договору);

- ціна за 1 000 м3 з моменту підписання договору без врахування вартості транспортування газу по території України, ПДВ та збору у вигляді цільової надбавки складає 5 616, 67 грн., крім того:

збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (згідно чинного законодавства України) - 2 %;

податок на додану вартість - 20%;

всього до сплати за 1 000 м3 6 874, 80 грн. в тому числі ПДВ 20% 1 145, 80 грн. (пункт 4.1 Договору);

- ціна, що вказана у Договорі, визначена на день його підписання і може змінюватися лише за домовленістю сторін (пункт 4.2 Договору);

- прийняття будь-яким уповноваженим органом України (Кабінетом Міністрів України, міністерствами, державними комітетами або іншими центральними органами виконавчої влади України, включаючи НКРЕ, ПАК «Нафтогаз України» та ін.) рішення, наслідком якого є зміна (збільшення або зменшення) ціни на газ за Договором, є юридичним фактом відповідної автоматичної зміни (збільшення або зменшення) ціни на газ за Договором - з дати набрання чинності відповідного рішення зазначеного уповноваженого органу (пункт 4.3 Договору).

09.02.2015 сторонами було підписано додаток до Договору № 1, за умовами якого сторони узгодили обсяг постачання природного газу на лютий місяць 2015 року, що становив 100 000 м3 та ціну за 1 000 м3, що становила - 6 874, 80 грн.

01.03.2015 сторонами було підписано додаток до Договору № 4, за умовами якого сторони узгодили обсяг постачання природного газу на березень місяць 2015 року, що становив 300 000 м3 та ціну за 1 000 м3, що становила - 10 531, 50 грн.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що:

за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму;

до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;

законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

30.03.2015 Комбінат звернувся до позивача листом № 57 з проханням реалізувати за умовами Договору відповідачу-1 та звести ліміт газу на 01.04.2015 в обсязі 300 000 м3.

31.03.2015 Товариство звернулося до відповідача-2 з плановим розподілом природного газу власного видобутку на квітень 2015 року в обсязі 1 750 000 м3, в якому, зокрема, вказало, що 300 000 м3 слід розподілити відповідачу-1.

01.04.2015 позивач передав Комбінату додаток до Договору від 01.04.2015 № 5 з пропозицією зниження ціни за 1 000 м3 з 8 400, 34 грн. до 7 588, 80 грн., проте відповідач-1 не підписав вказаний додаток до Договору.

08.05.2015 Товариство звернулося до Комбінату з вимогою сплати вартість 300 000 м3 природного газу.

18.05.2015 відповідач-1 надіслав позивачу відповідь на претензію, в якій зазначив, що не використовував вказаний об'єм газу, а тому обов'язок зі сплати його вартості у Комбінату відсутній.

В обґрунтування позовних вимог (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) позивач зазначає, зокрема, таке:

- у відповідь на заявку Комбінату від 30.03.2015 Товариством було зведено (01.04.2015) ліміт природного газу в обсязі 300 000 м3, що в силу Договору та частини другої статті 642 ЦК України є укладенням угоди (додатку) про визначення умов поставки природного газу у вказаному об'ємі у квітні 2015;

- домовленість позивача та відповідача-1 на постачання природного газу за ціною 8 400, 34 грн. за 1 м3 мала бути виконана за неодмінного здійснення відповідачем-2 його зобов'язань з транспортування зазначених обсягів природного газу газотранспортною системою України;

- доведення відповідачем-2 вказаної інформації до газотранспортного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування відповідачеві-1 лише 03.04.2015 є підставою для стягнення з Компанії збитків у сумі 41, 59 грн.;

- у травні 2015 позивач був змушений реалізувати відповідний обсяг газу товариству з обмеженою відповідальністю «Веста» (далі - ТОВ «Веста») за Договором від 24.03.2015 №15/15-031 з договірною ціною, що є значно меншою від ціни, яка була обумовлена позивачем та відповідачем-1 у Договорі;

- оскільки різниця цін реалізації без врахування податків, інших обов'язкових платежів та зборів склала 1 386, 35грн. (6 863, 02 грн. - 5 476, 67 грн.), то загальний обсяг збитків Товариства у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) становить 415 905 грн. (300 000 м3 х 1 386, 35 грн. : 1000).

- у зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача-1 415 863, 41 грн., а з відповідача-2 41, 59 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Боржник, який порушив зобов'язання, на підставі частин першої - другої статті 623 ЦК України, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Під збитками за частиною другою статті 22 ЦК України розуміються: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов: протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини боржника.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Разом з тим, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 зі справи № 3-72гс12).

При розгляді спору господарським судам слід належним чином з'ясовувати матеріально-правові підстави заявлених позовних вимог, а саме, на які норми права посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог та чи вважає позивач, що до відшкодування підлягає позадоговірна шкода чи, що збитки були заподіяні йому у зв'язку з неналежним виконанням (невиконанням, порушенням) відповідачем зобов'язання за договором (в цьому випадку, також має бути досліджено відповідний договір). Такої правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 30.04.2015 зі справи № 911/1511/13.

Товариство зазначає, що відшкодуванню підлягає шкода (збитки), що були заподіяні йому у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором, отже, в даному випадку суд вбачає за необхідне дослідити умови та порядок виконання сторонами умов Договору.

Згідно з пунктом 2.2 Договору коригування замовлених обсягів газу та його постачання здійснюється на підставі заявок споживача, які подаються постачальнику за 10 днів до початку місяця поставки. Коригування та заявка на постачання газу вважаються погодженими та прийнятими постачальником до виконання в разі отримання від нього письмового підтвердження про можливість поставити заявлений обсяг газу. Постачальник зобов'язується у будь-який зручний спосіб направити споживачу підтвердження отримання заявки не пізніше однієї доби, яка слідує за датою отримання постачальником коригування та заявки споживача.

Власне, поняття «коригування» у вказаному Договорі розглядається судом як уточнення замовлених обсягів газу, які змінювалися, наприклад у лютому 2015 обсяг постачання становив 100 000 м3 (додаток до Договору від 09.02.2015), а у березні 2015 - 300 000 м3 (додаток до Договору від 01.03.2015 № 4).

Отже, посилання позивача на те, що пункт 2.2 Договору передбачає обов'язковість письмового підтвердження постачальником заявок споживача на постачання газу - лише у випадку коригування замовлених обсягів газу та постачання газу на підставі заявок споживача, які подаються постачальнику за 10 днів до початку місяця поставки, є безпідставним.

Коригування та заявка на постачання газу вважаються погодженими та прийнятими постачальником до виконання в разі отримання від нього письмового підтвердження про можливість поставити заявлений обсяг газу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не подано суду доказів, які б свідчили про надіслання відповідачу-1 підтвердження отримання заявки.

Разом з тим, укладаючи Договір, в пунктах 1.1 і 2.1, сторони дійшли згоди, зокрема, про те, що постачальник зобов'язується передати споживачу природний газ в 2015 році, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити його вартість, згідно відповідних додатків до Договору, які є його невід'ємними частинами

Саме в додатку до Договору від 01.04.2015 сторони повинні були узгодити умови поставки газу (кількість, ціну, умови оплати), проте оскільки Комбінат не підписав вказаний додаток, можна дійти висновку, що сторони не дійшли згоди щодо поставки та прийняття газу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в силу частини другої статті 642 ЦК України та умов Договору Товариство та Комбінат уклали угоду про поставку у квітні 2015 природного газу в обсязі 300 000 м3 за ціною, що становить 8 400, 34 грн. за 1 000 м3, а невиконання відповідачем-1 зобов'язань за Договором порушує пункт 7 статті 193 ГК України, проте суд не погоджується з такими твердженнями Товариства з огляду на таке.

Частиною другою статті 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що Договір сторонами було підписано 09.02.2015; в силу пункту 10.1 Договору він набув чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015; отже позивач не розрізнив поняття укладення договору з поняттям підписання додатку до Договору, який є невід'ємною частиною Договору та в якому узгоджується обсяг постачання газу та його вартість.

Тобто, в даному випадку йдеться не про відмову Комбінату від виконання Договору, що порушує пункт 7 статті 193 ГК України, а про неузгодженість сторонами умов щодо поставки, які повинні були узгодити сторони, підписавши додаток до Договору від 01.04.2015 № 5.

Беручи до уваги наведене, господарський суд міста Києва дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача-1, оскільки позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю Комбінату та заподіяними збитками, оскільки в даному випадку наявна провина позивача, яка полягала в ненадісланні відповідачу-1 письмового підтвердження про можливість поставити заявлений обсяг газу, як передбачено умовами Договору.

Позовні вимоги до Компанії Товариство обґрунтувало тим, що, відповідач-2 довів вказану інформацію до газотранспортного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування Комбінату лише 03.04.2015.

Згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 05.11.2010 № 463 функції оператора Єдиної газотранспортної системи України було покладено на ПАТ НАК «Нафтогаз України».

Частиною шостою статті 7 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачено, що оператор здійснює балансування обсягів природного газу та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою з транспортування, зберігання та розподілу природного газу з метою здійснення відповідних заходів, що впливають на співвідношення обсягів природного газу, що - надійшли до газотранспортної системи, і обсягів природного газу, розподілених та поставлених споживачам, що забезпечують у Єдиній газотранспортній системі України тиск, який не загрожує безпеці та експлуатаційній ефективності системи, забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України.

Відповідно до частини п'ятої статті 7 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» оператор, на основі прогнозного річного балансу надходження та розподілу природного газу в Україні, а також: інформації, що надійшла від постачальників про наявні у них ресурси та прогнозні обсяги реалізації природного газу, оператор відповідно до порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, розробляє на кожний наступний місяць плановий (розрахунковий) баланс надходження та розподілу природного газу, а також формує і затверджує плановий розподіл постачання природного газу споживачам.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1, пунктів 4.2, 4.3 Порядку розроблення та погодження прогнозного річного балансу надходження та розподілу природного газу в Україні, планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу та формування і затвердження планового розподілу постачання природного газу споживачам, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.11.2012 № 920 (далі - Порядок № 920):

- газопостачальні підприємства відповідно до затвердженого місячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу в Україні до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання газу, надають Оператору (підписаний керівником та скріплений печаткою газопостачального підприємства) плановий розподіл обсягів постачання природного газу на місяць у розрізі регіонів, категорій споживачів, газодобувних, газотранспортних та газорозподільних підприємств відповідно до укладених договорів на постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу від власників природного газу.

- на підставі показників затвердженого місячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу в Україні та поданих газопостачальними підприємствами відповідно до пункту 4.1 цього розділу планових розподілів постачання природного газу споживачам на місяць Оператор щомісяця формує місячний плановий розподіл обсягів постачання природного газу споживачам та не пізніше 27 числа місяця, що передує місяцю постачання газу, в електронному вигляді доводить його до газотранспортних, газодобувних та газорозподільних підприємств для забезпечення транспортування цих обсягів природного газу споживачам та здійснення контролю за відпуском природного газу (пункт 4.2 Порядку № 920);

- газорозподільні підприємства протягом одного дня з дня надходження місячного планового розподілу обсягів постачання природного газу споживачам надають:

оператору підтвердження щодо отримання інформації, передбаченої у пункті 4.2 цього розділу, та інформацію про місячний плановий розподіл обсягів транспортування газу споживачам у розрізі газотранспортних та газодобувних підприємств;

газотранспортним та газодобувним підприємствам інформацію про місячний плановий розподіл обсягів транспортування газу в розрізі газорозподільних станцій (за населеними пунктами) (пункт 4.3 Порядку № 920).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (постачальник) листом від 31.03.2015 № 421 надало підписаний керівником та скріплений печаткою плановий розподіл обсягів природного газу для подальшого його постачання споживачам у квітні місяці 2015 року.

Обсяг природного газу, вказаний у листі Товариства, було включено відповідачем-2 до планового розподілу і 03.04.2015 електронною поштою доведено до газорозподільного підприємства - ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування природного газу у визначеному об'ємі споживачам, у тому числі ТОВ «Тепличний комбінат «Дніпровський».

При цьому, оскільки Товариство надало підписаний керівником та скріплений печаткою плановий розподіл обсягів природного газу для подальшого його постачання споживачам у квітні місяці 2015 року - 31.03.2015, а не 25.03.2015 (як передбачено Порядком № 920), то Компанія не мала змоги не пізніше 27 числа місяця (27.03.2015), що передує місяцю постачання газу (квітень 2015), довести до газорозподільного підприємства ПАТ «Дніпропетровськгаз» для подальшого транспортування природного газу у визначеному об'ємі Комбінату.

Відповідно до частини першої статті 33 та частини другої статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, крім того, відсутній причинний зв'язок між протиправною дією чи бездіяльністю особи (відповідачів) та заподіяними збитками.

З огляду на наведене позовні вимоги Товариства не підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.10.2015.

Суддя О. Марченко