РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015Справа №910/22571/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка»
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; 2. Департаменту комунальної власності міста Києва; 3. Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна
провитребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності
Представники:

від Позивача: Жураківський А.М. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 1: Марченко М.А. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 2: Гриценюк А.С. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 3: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» (надалі також - «Відповідач - 1»); Департаменту комунальної власності міста Києва (надалі також - «Відповідач - 2»); Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (надалі також - «Відповідач - 3») про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Товариство з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» є власником нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30. Як зазначає Позивач, у вересні 2013 року з матеріалів справи №910/7145/13 стало відомо про реєстрацію у червні 2012 року Бюро технічної інвентаризації за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» права власності на ці приміщення на підставі свідоцтва про право власності, яке було видано Головним управлінням комунальної власності м. Києва. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» було створене у 1996 році за участю КПТФ «Киянка» та іноземного інвестора, проте Позивач не мав намір вносити будь - яке нерухоме майно до статутного капіталу Відповідача - 1. Зазначає, що всупереч Положенню про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» набуло право власності шляхом його оформлення без належних правових підстав, оскільки документів, передбачених пп.8.3, 7.2 Положення, для оформлення права власності не надавалось. За таких підстав, просить Суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на користь Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» нежилі приміщення у будинку №30 по вулиці Васильківська у м. Києві, а саме нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м. купонного цеху головного корпусу, реєстраційний номер майна 36906962; скасувати наказ №317-В про оформлення права власності та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» свідоцтва про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданий Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасувати свідоцтво СА Е553959 про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасувати державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, вчинену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/22571/15, судове засідання призначено на 17.09.2015 р.

15.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

17.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшли клопотання про припинення провадження по справі, клопотання про залишення позову без розгляду та відзив на позовну заяву.

17.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

17.09.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання не з'явились, представник відповідача-3 про поважні причини неявки Суд не повідомив. Представник позивача та відповідача-3 вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.09.2015 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача-2 про відкладення розгляду справи, а клопотання позивача про витребування доказів та клопотання відповідача-1 про припинення провадження по справі та про залишення позову без розгляду - відкласти до встановлення фактичних обставин по справі.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзивів Відповідачів.

2) Відповідача-1:

- надати документи, що підтверджують право власності на нежилі приміщення з №1 по №11, №1 (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) купонного цеху головного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30;

- надати документи, на підставі яких здійснена державна реєстрація права власності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 року відкладено розгляд справи на 01.10.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача-2, відповідача-3 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі.

28.09.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

01.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів.

01.10.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача, відповідача-1 та представник відповідача-2.

Представник відповідача-3 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник позивача, відповідача-1 та відповідача-3 вимоги ухвали суду не виконали.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача про призначення експертизи до встановлення фактичних обставин по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року відкладено розгляд справи на 21.10.2015 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача-3 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

21.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 3 надійшли письмові пояснення по суті спору.

21.10.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на Відповідача - 1.

В судовому засіданні 21 жовтня 2015 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також підтримав подані клопотання про витребування доказів по справі від 15.09.2015 р., призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів від 01.10.2015 року. В судовому засіданні представники Відповідача - 1, Відповідача - 2 заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник Відповідача - 3 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року у справі № 910/22571/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна є 01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 4-В.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/22571/15 направлялись на адресу Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач - 3 про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Позивача про витребування доказів по справі від 15.09.2015 року, а саме у Департаменту комунальної власності міста Києва наказ №317-В, свідоцтво про право власності САЕ553959 від 16.05.2012 р.; у Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна матеріали справи щодо державної реєстрації права власності на нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м. купонного цеху головного корпусу, реєстраційний номер майна 36906962, матеріали первинної і поточної технічної інвентаризації, інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про усі види вчинених реєстраційних дій за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, документи, які зазначені у клопотанні Позивача про витребування доказів у справі від 15.09.2015 р., наявні в матеріалах справи №910/22571/15, а тому Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання Позивача.

Що стосується клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» про припинення провадження у справі від 17.09.2015 року до Департаменту комунальної власності міста Києва; Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1, 7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 року у справі 21-227а15.

У справі, що розглядається, спір стосується права власності на нежилі приміщення, тобто цивільного права, з урахуванням ще й того, що Департаментом комунальної власності міста Києва і Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна не приймалось будь - яких рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) при здійсненні ними владних управлінських функцій, а тому клопотання Відповідача - 1 не підлягає задоволенню.

Крім того, не підлягає задоволенню клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з ухиленням сплати судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р № 7, відповідно до якого пунктом 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

При зверненні Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» до суду з вказаним позовом Судом було перевірено дотримання останнім вимог, викладених в статтях 54-57 Господарського процесуального кодексу України, і було встановлено, що матеріали позовної заяви є достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, зокрема, Позивачем надано належні докази сплати судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі.

Суд зазначає, що статтею 81 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для залишення позову без розгляду, якщо:

1) позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;

2) у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк;

5) позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору;

6) громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

У разі коли визначена (встановлена) позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, господарський суд з урахуванням припису абзацу першого частини другої статті 6 Закону і частин першої - четвертої статті 49 ГПК попередньо визначає розмір судового збору, виходячи з ціни позову, вказаної позивачем, а за результатами вирішення спору або достягує недоплачену суму судового збору з належної сторони, або повертає суму переплати цього збору. (п.2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року)

Суд звертає увагу, що чинним процесуальним законодавством України не визначено такої підстави залишення позовної заяви без розгляду як недоплата судового збору, а має наслідки лише у вигляді достягнення судового збору у випадку, коли визначена (встановлена) позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна. Проте, з огляду на матеріали справи, Судом не встановлено такої обставини з урахуванням ще й того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» не надано доказів іншої вартості нерухомого майна площею 1182 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, з розміру якого повинен був сплачений судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», ніж тієї, що визначена Позивачем.

Суд, розглянувши клопотання Позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів від 01.10.2015 року, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Суд, з огляду на підстави позову, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів від 01.10.2015 року, а саме листа №111-1 від 24.04.2012 року, оскільки проведення експертизи саме листа №111-1 від 24.04.2012 року не впливає на суть прийнятного рішення у справі та матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення у справі і відсутня необхідність проведення експертизи вказаного листа.

Приймаючи до уваги, що Відповідач - 3 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача - 3 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 21 жовтня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

11.06.1993 року між Фондом державного майна України та Київською базовою експериментальною трикотажною фабрикою "Киянка" було укладено Договір КП-98, посвідчений 11 червня 1993 року Київською державною нотаріальною конторою Печерського району м. Києва за № 4-У-683, за умовами якого Фонд державного майна України продав, а Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка" придбала частину майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка", яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30 на земельній ділянці площею 16 139 кв.м.

На виконання умов Договору КП-98 від 11.06.1993 року Фонд державного майна України передав, а Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка" в свою чергу прийняла вказане майно, що підтверджується Актом прийому-передачі від 15.07.1993 року.

На підставі Договору купівлі - продажу №КП - 98 від 11.06.1993 року та акту прийому-передачі від 15.07.1993 року була проведена реєстрація права власності на головний корпус за адресою: м. Київ. вул. Васильківська, буд. 30 у складі цілісного майнового комплексу за організацією орендарів Київської базової експериментальної трикотажної фабрики "Киянка", що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.02.1994 р. за реєстраційним № П-203 та реєстраційним посвідченням.

Як вбачається з листа Фонду державного майна України №10-21-9197 від 22.08.1996 року організація орендарів Київської базової експериментальної трикотажної фабрики "Киянка" є власником, зокрема, головного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30.

Відповідно до п.1.1 Статуту Колективного підприємства трикотажного фабрика «Киянка», затвердженого протоколом №20 конференції представників 15.03.1994 року, Колективне підприємство "Трикотажна фабрика «Киянка» створене шляхом реорганізації орендного підприємства Київської базової експериментальної трикотажної фабрики "Киянка".

Згідно з п. п. 3.3. 3.5 Статуту Колективного підприємства "Трикотажна фабрика "Киянка" останнє є правонаступником майнових та інших прав і обов'язків орендного підприємства Київської базової експериментальної фабрики "Киянка", та власником майна перетвореного підприємства.

Протоколом № 1 від 05 червня 2003 року Загальних зборів Закритого акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Киянка» затверджено Статут Закритого акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Киянка», який 18.06.2003 року зареєстрований Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією за реєстраційним № 07200.

Згідно з п 1.1 Статуту Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка", затвердженого протоколом загальних зборів учасників (засновників) № 1 від 27.04.2011 року ТДВ "ТФ "Киянка" є повним правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Киянка".

Як вбачається Протоколу конференції представників засновників Колективного підприємства трикотажна фабрика «Киянка» від 10.02.1996 року вирішили дати згоду на створення спільного підприємства з фірмою «Асмап Анштальт» СП ТОВ «ВІЗАРД» і внести в уставний фонд СП ТОВ «ВІЗАРД» приміщення купонного цеху - 4 поверху головного корпусу літ. Б, групи 14, загальною площею 1170 кв.м. Крім того, за Протоколом №1 Зборів засновників спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 20.02.1996 року вирішено створити СП «ВІЗАРД».

01.03.1996 року Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка», фірма «Асмап Анштальт», громадяни України ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали Установчий договір про створення та діяльність спільного товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» з метою задоволення потреб в її послугах та реалізації отриманого прибутку інтересів учасників Товариства, а також економічних та соціальних інтересів трудового колективу. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. за реєстровим №422.

Відповідно до п.14 Установчого договору Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка» вносить у статутний фонд підприємства, зокрема, приміщення площею 1170 кв.м., у тому числі складська площа 67кв.м.

На виконання Установчого договору від 01.03.1996 року Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка» передало, а СП «ВІЗАРД» прийняло обладнання, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в уставний фонд СП «ВІЗАРД» від 01.04.1996 року, а також основні засоби, а саме виробничий цех площею 1103 кв.м. по вул. Васильківська, 30, склад площею 67 кв.м. по вул. Васильківська, 30, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в Уставний фонд СП «ВІЗАРД» від 05.05.1996 року.

На підставі Свідоцтва про право власності від 16.05.2012 року, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м). купонного цеху головного корпусу, які розташовані в м. Києві по вул. Васильківська, 30 (літера Б) належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД». Вказане свідоцтво було видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №317-В від 16.05.2012 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він не мав намір вносити будь - яке нерухоме майно до статутного капіталу Відповідача - 1. Зазначає, що всупереч Положенню про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» набуло право власності шляхом його оформлення без належних правових підстав, оскільки документів, передбачених пп.8.3, 7.2 Положення, для оформлення права власності не надавалось. За таких підстав, просить Суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на користь Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» нежилі приміщення у будинку №30 по вулиці Васильківська у м. Києві, а саме нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м. купонного цеху головного корпусу, реєстраційний номер майна 36906962; скасувати наказ №317-В про оформлення права власності та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» свідоцтва про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданий Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасувати свідоцтво СА Е553959 про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасувати державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, вчинену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зокрема, відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте, відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, у відповідності до вимог статей 330, 388 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було передане за актом приймання-передачі в статутний капітал товариства як внесок, поза межами волі власника не набувається у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується, і не припиняється із втратою ним цього майна.

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 346 Цивільного кодексу України не передбачено припинення права власності дійсного власника в зв'язку з реєстрацією права власності за іншими особами під час його неодноразового відчуження, у тому числі передачі майна до статутного капіталу іншого товариства, що відбувалось поза межами волі дійсного власника.

Таким чином, не є перешкодою для витребування майна власником і та обставина, що під час відчуження спірного майна набувачі здійснювали реєстрацію права власності.

Відповідно до статей 392 та 388 зазначеного кодексу, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник має право витребувати своє майно у тому числі від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

В пункті 10 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Як вбачається з матеріалів справи, за Протоколом конференції представників засновників Колективного підприємства трикотажна фабрика «Киянка» від 10.02.1996 року вирішили дати згоду на створення спільного підприємства з фірмою «Асмап Анштальт» СП ТОВ «ВІЗАРД» і внести в уставний фонд СП ТОВ «ВІЗАРД» приміщення купонного цеху - 4 поверху головного корпусу літ. Б, групи 14, загальною площею 1170 кв.м. Крім того, за Протоколом №1 Зборів засновників спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 20.02.1996 року вирішено створити СП «ВІЗАРД».

01.03.1996 року Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка», фірма «Асмап Анштальт», громадяни України ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали Установчий договір про створення та діяльність спільного товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» з метою задоволення потреб в її послугах та реалізації отриманого прибутку інтересів учасників Товариства, а також економічних та соціальних інтересів трудового колективу. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. за реєстровим №422.

Відповідно до п.14 Установчого договору Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка» вносить у статутний фонд підприємства, зокрема, приміщення площею 1170 кв.м., у тому числі складська площа 67 кв.м.

На виконання Установчого договору від 01.03.1996 року Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка» передало, а СП «ВІЗАРД» в свою чергу прийняло обладнання, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в уставний фонд СП «ВІЗАРД» від 01.04.1996 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. Крім того, на виконання Установчого договору від 01.03.1996 року Колективне підприємство трикотажна фабрика «Киянка» передало, а СП «ВІЗАРД» в свою чергу прийняло основні засоби, а саме виробничий цех площею 1103 кв.м. по вул. Васильківська, 30, склад площею 67 кв.м. по вул. Васильківська, 30, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в Уставний фонд СП «ВІЗАРД» від 05.05.1996 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

На підставі Свідоцтва про право власності від 16.05.2012 року, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м). купонного цеху головного корпусу, які розташовані в м. Києві по вул. Васильківська, 30 (літера Б) належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД». Вказане свідоцтво було видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №317-В від 16.05.2012 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що він не мав намір вносити будь - яке нерухоме майно до статутного капіталу Відповідача - 1. Зазначає, що всупереч Положенню про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» набуло право власності шляхом його оформлення без належних правових підстав, оскільки документів, передбачених пп.8.3, 7.2 Положення, для оформлення права власності не надавалось.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1227 від 27 жовтня 2009 року затверджено Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, яке визначає порядок оформлення права власності та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Відповідно до п.2 Положення об'єктами нерухомого майна, на які оформлюється право власності з видачею свідоцтв про право власності, є:

2.1. Житлові будинки (домоволодіння), які розташовані на земельних ділянках, під окремими порядковими номерами вулиць, проспектів, площ, бульварів, провулків, окремо визначені частини цих будинків (домоволодінь);

2.2. Нежилі будинки, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, їх комплекси, які розташовані на земельних ділянках, під окремими порядковими номерами вулиць, проспектів, площ, бульварів, провулків, окремо визначені частини цих будинків (будівель, їх комплексів).

2.3. Вбудовані в житлові будинки та прибудовані до житлових будинків нежитлові приміщення (в т. ч. комори, інші приміщення побутового призначення).

2.4. Квартири у багатоквартирних будинках.

2.5. Дачні, садові будинки.

2.6. Гаражі (в т. ч. одно-, двоповерхові, багатоповерхові, наземні та підземні), гаражі-автостоянки, автопаркінги та машино-місця в них (в т. ч. розташовані у вбудованих та прибудованих нежитлових приміщеннях в житлових будинках), гаражні бокси, інші капітальні споруди, які знаходяться на територіях гаражних кооперативів чи товариств.

Згідно з п.6 Положення для оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна до відповідного органу подається заява по кожній адресі за зразком згідно з додатком 1 до цього Положення, а також матеріали поточної технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, оформлені Комунальним підприємством Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Адреса об'єкта нерухомого майна у всіх поданих документах має бути зазначена однаково. У випадку наявності в поданих документах розбіжностей в частині поштової адреси або у випадку оформлення права власності на новозбудований об'єкт, в свідоцтвах про право власності зазначається поштова адреса об'єкта, присвоєна рішенням відповідного органу.

Пунктом 7.2 Положення передбачено, що до заяви та матеріалів технічної інвентаризації додаються: Юридичними особами:

а) свідоцтво про державну реєстрацію (у передбачених законодавством випадках);

б) довідка податкового органу про взяття юридичної особи на облік, як платника податків (у передбачених законодавством випадках);

в) довідка відповідного управління статистики про включення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ);

г) статут чи положення про юридичну особу (із змінами та доповненнями);

д) відповідна нота Міністерства закордонних справ України (по об'єктах для розміщення дипломатичних представництв, консульських установ, міжнародних міжурядових організацій) або лист Комунального підприємства "Генеральна дирекція Київради по обслуговуванню іноземних представництв" (по об'єктах для розміщення міжнародних неурядових та іноземних організацій);

е) документ, що підтверджує повноваження керівника або довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника юридичної особи;

є) довідка за підписом керівника та головного бухгалтера про те, що об'єкт нерухомого майна, на який оформляється право власності, перебуває на балансі цієї юридичної особи, не відчужений, не обтяжений, в тому числі не перебуває під арештом, щодо нього відсутній спір, в тому числі судовий;

ж) у разі оформлення права власності на об'єкти, які в установленому порядку підлягають реалізації у зв'язку з проведенням процедури банкрутства, крім документів, передбачених підпунктами а-є підпункту 7.2. Положення надаються:

- ухвала суду про порушення провадження справи про банкрутство;

- рішення суду про санацію боржника чи про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

- план санації (у відповідних випадках);

- рішення органу, що здійснює ліквідацію (процедуру банкрутства) про реалізацію об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до п.п.8, 8.3 Положення для оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності додатково до документів, зазначених в пунктах 6 і 7 цього Положення, до Головного управління комунальної власності м. Києва надаються:

На об'єкти, передані до статутного фонду юридичної особи:

а) документи, передбачені підпунктами 7.1 чи 7.2 пункту 7 цього Положення щодо засновника, внеском якого до статутного фонду був об'єкт нерухомого майна, із зазначенням в статутних документах юридичної особи інформації про внесення до статутного фонду цього об'єкта нерухомого майна, його назви, адреси та площі;

б) рішення відповідного органу юридичної особи (або рішення фізичної особи), що передала об'єкт до статутного фонду, про участь в товаристві та про передачу об'єкта із зазначенням його назви, адреси та площі;

в) документи, які підтверджують право власності засновника (учасника) на об'єкт нерухомого майна на момент передачі до статутного фонду юридичної особи;

г) акт прийому-передачі об'єкта від засновника (учасника) до статутного фонду юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, наказом Головного управління комунальної власності міста Києва №317-В від 16.05.2012 року наказано оформити право власності на об»єкт нерухомого майна, зазначений у додатку, Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД», видати свідоцтво про право власності згідно з пунктом 1 цього наказу.

Додатком до Наказу №317-В від 16.05.2012 року визначено, що об»єкт нерухомого майна, на який оформляється право власності з видачою свідоцтва про право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД», - нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161,00 кв.м. (в тому числі: виробничі приміщення площею 1102,00 кв.м., складські приміщення площею 59,00 кв.м.) купонного цеху головного корпусу за адресою: вул. Васильківська, №30 (літера Б).

Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» був поданий перелік документів, на підставі яких оформлено право власності, а саме заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» №2928 від 01.02.2012 р.; свідоцтво про державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 04.03.1996 р.; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія ААБ №259167 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 23.05.2011 р.; довідка АА №378573 Головного управління статистики у м. Києві від 25.05.2011 р.; довідка Державною податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про взяття на облік платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 27.05.2011 р.; повідомлення Пенсійного Фонду України в Шевченківському районі м. Києва про взяття на облік платника єдиного внеску Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; статут Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; свідоцтво державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про реєстрацію платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» №1/06 від 01.02.2006р.; реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації на домоволодіння №30 по вул. Васильківська від 02.09.1996 р. в реєстровій книзі №166-з; договір №КП-98 від 11.06.1993 р.; додаткова угода від 31.12.1993 р. про внесення змін до договору купівлі - продажу №КП-98; акт прийому - передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Київська базова експериментальна трикотажна фабрика «Киянка» від 15.07.1993 р.; лист Фонду державного майна України від 22.08.1996 р. №10-21-9197 щодо підтвердження власності на будівлі організації орендарів орендного підприємства «Київська базова експериментальна трикотажна фабрика «Киянка»; установча угода про створення колективного підприємства «Киянка» від 15.03.1994 р.; свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Київська базова експериментальна трикотажна фабрика «Киянка» №П-203 від 22.02.1994 р.; протокол конференції представників засновників колективного підприємства трикотажної фабрики «Киянка» від 10.02.1996р.; акт приймання - передачі основних засобів в уставний фонд СП «ВІЗАРД» 1996 р.; установчий договір про створення та діяльність спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 01.03.1996р.; статут Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» 1996 р.; протокол зборів учасників спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 18.03.2003р. №5; баланс спільного Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на 01.10.2004 р.; баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на 01.07.2004 р.; лист Закритого акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Киянка» від 14.03.2007р. №73; лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 31.01.2012р. №131; довіреність Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» від 18.07.2011 р.; технічна документація БТІ від 03.01.2012 р. Також додатково були надані інші документи.

Суд, дослідивши матеріали справи, а також вимоги чинного законодавства України, приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» з метою реєстрації права власності на нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161,00 кв.м. (в тому числі: виробничі приміщення площею 1102,00 кв.м., складські приміщення площею 59,00 кв.м.) купонного цеху головного корпусу за адресою: вул. Васильківська, №30 (літера Б) були подані всі необхідні документи, визначені Положенням про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, на підставі чого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правомірно було видано свідоцтво про право власності на вказаний об'єкт від 16.05.2012 року.

В якості додаткового обґрунтування позовної заяви Товариство з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» зазначало, що лист №111-1 від 24.04.2012 року, який знаходиться в Головному управління комунальної власності м. Києва та наданий при здійсненні реєстрації права власності Відповідача на спірні приміщення, не був підписаний директором ТДВ «ТФ «Киянка» ОСОБА_7, жодних листів за вихідним номером 111-1 Позивач не реєстрував, на підтвердження чого надав копію сторінок з книги вихідної кореспонденції за 24.04.2012 року.

Судом розглянуті та відхилені вказані доводи, оскільки такий лист не входить до переліку документів, необхідних для оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, а тому факт ненадання або надання такого листа не впливає на суть прийнятого рішення Головного управління комунальної власності міста Києва.

Таким чином, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що при здійсненні реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161,00 кв.м. (в тому числі: виробничі приміщення площею 1102,00 кв.м., складські приміщення площею 59,00 кв.м.) купонного цеху головного корпусу за адресою: вул. Васильківська, №30 (літера Б) Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були дотримані вимоги чинного законодавства України.

Крім того, Суд зазначає, що Позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів стосовно здійснення реєстрації права власності саме на підставі нікчемних документів, наданих Відповідачем - 1, чим незаконно позбавило Товариство з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» права власності на спірні приміщення, оскільки, як встановлено вище у судовому рішенні, Відповідач - 2 діяв в межах наданих йому повноважень та норм чинного законодавства України.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 15 Цивільного України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» нежилих приміщень у будинку №30 по вулиці Васильківська у м. Києві, а саме нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м. купонного цеху головного корпусу, реєстраційний номер майна 36906962, оскільки Позивачем не надано доказів вибуття вказаного майна, яке було передане за актом приймання-передачі в статутний капітал товариства як внесок, поза межами волі власника відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Що стосується позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» про скасування наказу №317-В про оформлення права власності та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» свідоцтва про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасування свідоцтва СА Е553959 про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД» на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, вчинену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, то вони також не підлягають задоволенню, як похідні від основної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, в задоволенні якої Судом відмовлено.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; Департаменту комунальної власності міста Києва; Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності в повному обсязі з підстав їх недоведеності.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЗАРД»; Департаменту комунальної власності міста Києва; Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин