номер провадження справи 7/110/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015 Справа № 908/4561/15

За позовом Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача 1. Служби безпеки України в особі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, м. Запоріжжя

2. Державної іпотечної установи, м. Київ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 комунальне підприємство ОСНОВАНІЄ, м. Запоріжжя

Суддя Кутіщева Арнет Н.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2В, дов № 362 від 24.06.2015р.

від відповідача 1: ОСОБА_3, дов. № 59/11-1186 від 03.06.2014р.

від відповідача 2: не зявився.

від третьої особи: ОСОБА_2В, дов № 362 від 24.06.2015р.

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач з позовною заявою про визнання права власності на квартиру № 9 (Літ. Я-3) у будинку № 27 по вул. Розваги у м.Запоріжжі за територіальною громадою м. Запоріжжя у особі Запорізької міської ради.

Ухвалою суду від 14.08.2015р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 02.09.2015р. Судове засідання відкладалось до 06.10.2015р., 26.10.2015р.

Ухвали суду були направлені на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

Представник позивача та третьої особи в судове засідання 06.10.2015р. не зявились. Позивач без поважних причин не виконав вимоги суду, не надав суду витребувані матеріали, не направив в судове засідання повноважного представника для участі у судовому засіданні.

Згідно п. 1.8 постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування ГПК України, 3.9.2. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК (1798-12), з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК) ( 1798-12), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Підпункт 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 доповнено абзацом згідно з Постановою Вищого господарського суду N 3 (v0003600-13) від 16.01.2013\

Сторони по справі є юридичними особами і керівники зобовязані забезпечити явку компетентного, повноваженого представника для участі у судовому процесі, або особисто прийняти участь в судовому засіданні.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, неявка в судове засідання представників сторін не звільняє сторони від обовязку і не позбавляє можливості надати необхідні матеріали, які судом витребувані (ухвала від 14.08.2015р., 02.09.2015р.) чи сторони хотіли б надати до справи.

06 жовтня 2015р. до суду від позивача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в звязку з тим, що позивач має намір звернутись до Запорізького окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

Розгляд даного клопотання судом було залишено розглядом по суті до наступного судового засідання, поскільки подача до Запорізького окружного адміністративного суду позову не є підставою для залишення даного позову без розгляду. Позивач не обґрунтував своє клопотання відповідно до вимог ст. 81 ГПК України.

В продовженому судовому засіданні клопотання судом залишено без задоволення, як таке, що не відповідає ст. 81 ГПК України.

Представником відповідача 1 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору з метою надання додаткових документальних доказів по справі.

Відповідач 1 не заперечив проти заявленого предмету спору.

Представником відповідача 2 надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 вважає, що він не є належним відповідачем, поскільки, станом на сьогоднішній день квартири, які придбані для співробітників Служби безпеки України, на підставі відповідних розпоряджень Уряду, вже списані з балансу відповідача 2.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

В судове засідання, продовжене 26.10.2015р. представники відповідача 2 та третьої особи не зявились.

Спір розглядається згідно зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Судове засідання, продовжене 26.10.2015р. проводилось без застосування засобів технічної фіксації судового процесу за клопотанням присутніх в судовому засіданні представників сторін.

Розгляд справи закінчено оголошенням рішення суду в повному обємі, в присутності представника позивача та відповідача 1.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності , та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права являється визнання права.

Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, встановлено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 855 від 27.07.2011р. «Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою» затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою (надалі - Порядок). Відповідно до п. 2 Положення квартири передаються безоплатно відповідно до актів Кабінету Міністрів України в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України); з державної власності у комунальну власність територіальних громад. На виконання п. 2 Положення, актом прийому-передачі квартир Державна іпотечна установа передала, а Служба безпеки України прийняла квартиру № 9 (Літ. Я-3) у будинку № 27, що розташований по вул. Розваги у м. Запоріжжі, яка належала Державній іпотечній установі відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.09.2009р.

Відповідно до розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 05.12.2011 р. № 334 «Про затвердження актів прийому-передачі квартир та передачі квартир до комунальної власності», вищевказану квартиру у грудні 2011,-року передано за актом прийому-передачі до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області.

26.06.2012 р. Запорізька міська рада прийняла рішення № 20 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом права державної власності». На виконання даного рішення міським головою м. Запоріжжя О.Ч. Сіном та начальником Управління Служби безпеки України в Запорізькій області ОСОБА_4 підписано акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_2 від 06.08.2012 р.

30.11.2012 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення №448/6 «Про оформлення права комунальної власності на квартиру № 9 (Літ. Я-3) по вул. Розваги, 27 та подальше її використання», яким вищевказану квартиру передано" в господарське відання МКП «Основаніє».

Постановою Кабінету Міністрів України № 768 від 17.07.2009 р. «Про державну іпотечну установу» затверджено статут Державної іпотечної установи. Відповідно до п.22 Статуту, майно Державної іпотечної установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві господарського відання. Установа, в порядку, встановленому законодавством та цим статутом, володіє, користується і розпоряджається належним їй майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, меті її діяльності, з урахуванням обмежень правоможності розпорядження окремими видами майна, визначеними законодавством.

Згідно з розділом III Методичних рекомендацій стосовно оформлення права власності на нерухоме майно, придбане Державною іпотечною установою та державної реєстрації такого права, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 92/5 від 22.01.2010р., у випадку оформлення права власності на придбані Державною іпотечною установою квартири відповідно до переліків житлових будинків, затверджених Кабінетом Міністрів України, для забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, та державної реєстрації права власності на такі об'єкти, таке оформлення та державну реєстрацію слід здійснювати за державою в особі Кабінету Міністрів України, при цьому у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та, відповідно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно робиться відмітка, що майно закріплено на праві господарського відання за Державною іпотечною установою. Оскільки за договором купівлі-продажу №349 від 14.09.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5, за Державною іпотечною установою зареєстровано право власності, а не право господарського відання, державна реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою в особі Запорізької міської ради на квартиру № 9 (Літ. Я-3) у будинку № 27, що розташований по вул. Розваги у м. Запоріжжі неможлива.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом (п. 1 ст. 329 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, у тому числі це стосується і нерухомого майна.

За приписами ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист не тільки свого цивільного права, а й цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

В ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006р. №3477-ІV закріплено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколами до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Суд вважає, що згідно зі ст. 49 ГПК України, судові витрати слід залишити за особою, яка його сплачувала МКП «Основаніє».

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 328, 331, 388, 391, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 22, 28, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати право власності на квартиру № 9 (Літ. Я-3) у будинку № 27, що розташований по вул. Розваги у м. Запоріжжі за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його прийняття.

Сторонам присутнім в судовому засіданні розяснена ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет