КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2015 р. Справа№ 911/4862/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Зубець Л.П.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Гордієць С.С. - за довіреністю

від відповідача: Круглов С.С. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» на рішення господарського суду Київської області від 30.04.2015 (дата підписання 07.05.2015)

по справі №911/4862/13 (головуючий суддя В.А. Ярема, судді Т.Д. Лилак, А.В. Лопатін)

за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК БОГУСЛАВ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ БЛЕНД»

про стягнення 1 464 664,60 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» про стягнення 1 464 664,60 дол. США, що еквівалентно 11 707 064,15 грн., з яких: 1 203 380,30 дол. США заборгованості по сплаті кредиту за кредитним договором №15/01-КР-8/2007 від 21.02.2007 та 261 284,30 дол. США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.09.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2014, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав» задоволені у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 рішення господарського суду Київської області від 04.09.2014 у справі №911/4862/13 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.04.2015 по справі №911/4862/13 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Богуслав»: 1 203 380, 30 дол. США заборгованості по сплаті кредиту, 261 284, 30 дол. США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 68 820, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» звернулося до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 30.04.2015 по справі №911/4862/13 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене без повного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 у справі №911/4862/13 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О. та призначено до розгляду на 30.06.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Зубець Л.П., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ БЛЕНД» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Зубець Л.П., Хрипун О.О.

30.06.2015 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку хворобою представника та неможливістю негайної заміни представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 розгляд справи відкладено на 05.08.2015.

Представник позивача 05.08.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 продовжено строк вирішення спору, у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2015.

25.08.2015 від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення до відзиву, в яких позивач підтримав доводи викладені у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

21.02.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Богуслав», яке в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав», (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ бленд» (позичальник) було укладено кредитний договір №15/01-КР-8/2007 (надалі - Договір).

Відповідно положень Договору, банк на умовах, передбачених цим договором, відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 1 232 000,00 дол. США та 1 279 520,00 грн., в межах якої надає позичальнику в користування грошові кошти для поповнення обігових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 27.02.2007 по 30.06.2010 між сторонами було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, якими змінювалися розмір процентів річних за користування кредитом, порядок та строки сплати процентів, а також продовжувався строк кредитування.

У відповідності до п. 1.1 Договору, в редакції договору №15 від 30.06.2010 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відсотки річних за користування сумою кредиту, отриманого позичальником в іноземній валюті - доларах США становлять 15,27%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2014 у справі №910/1289/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2014, у задоволенні позову позичальника до банку про визнання недійсним договору №15 від 30.06.2010 про внесення змін до кредитного договору про надання відновлюваної відкличної мультивалютної кредитної лінії від 21.02.2007 №15/01-КР-8/2007, відмовлено.

З врахуванням змін до Договору внесених договором №09 від 20.02.2009 строк повернення кредиту - 18.02.2011.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п 7.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним Договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в межах суми ліміту, визначеної договором на підставі письмових заяв про надання кредиту, зокрема, 1 232 000,00 дол. США, що підтверджується наданими суду копіями заяв позичальника про надання кредиту та банківських виписок з позичково (поточного) рахунку останнього.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення банком умов договору.

У відповідності до наданих суду пояснень, відповідач суму кредиту, наданого у національній валюті, як і проценти за користування таким кредитом сплатив у повному обсязі.

Втім, обов'язки за Договором в частині щомісячної сплати процентів за користування валютним кредитом протягом серпня 2009-лютого 2011 та повернення отриманих кредитних коштів до 19.02.2011 відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 25.12.2013 за ним утворилось 1 464 664,60 дол. США сукупної заборгованості. Наявність зазначеної заборгованості визнається відповідачем у повному обсязі.

14.07.2011 та 06.11.2013 позивачем на адресу відповідача направлялись претензії №130/10,13,14,15 та №213/07 з вимогою про сплату існуючої заборгованості за Договором.

Позов мотивовано тим, що відповідач належним чином зобов'язання за Договором не виконав, вимоги претензій позивача не задовольнив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 1 464 664,60 дол. США сукупної заборгованості за Договором, в тому числі:

- 1 203 380,30 дол. США заборгованості по сплаті кредиту;

- 261 284,30 дол. США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2009 по 17.02.2011, нарахованих з урахуванням відсоткових ставок, передбачених договорами №5 від 10.06.2008, №13 від 01.09.2009 та №15 від 30.06.2010 про внесення змін та доповнень до кредитного договору протягом відповідного періоду.

В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем суму кредиту отриманого у доларах США повернуто частково, а проценти за користування кредитом за попередні періоди, тобто до серпня 2009, сплачено у повному обсязі, у той час, як решта грошових зобов'язань останнього, які виникли після означеного періоду, залишились невиконаними, що також визнається відповідачем у повному обсязі.

Факт здійснення відповідачем, як позичальником, фінансових операції в рамках кредитного договору підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з поточного (відсоткового) рахунків останнього за спірний період.

У відповідності до ст. 1054, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1048, ст. 627 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2.4.4 Договору, в редакції договору №14 від 02.11.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, позичальник сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту, зокрема, за сумою кредиту, отриманою в доларах, в день настання строку погашення.

Строк погашення, у відповідності до п. 1.3 Договору, в редакції договору №09 від 20.02.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, - 18.02.2011.

З огляду на зазначене, використання відповідачем кредитного ліміту, відкритого у доларах США в межах кредитного Договору, свідчить про погодження останнім з умовами Договору, в тому числі договорами про внесення змін та доповнень до нього, та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по поверненню використаного кредитного ліміту у валюті та сплаті відсотків у повному обсязі до 19.02.2011.

При цьому, настання строку для остаточного повернення кредиту в іноземній валюті, як і всіх нарахованих на цю дату процентів за користування кредитом в іноземній валюті саме 18.02.2011, підтверджується також і наданими суду поясненнями позивача.

Посилання ж відповідача на виникнення в нього обов'язку по достроковому поверненню отриманого у валюті кредиту та процентів в порядку пунктів 2.8.1 та 2.8.2 Договору, внаслідок несплати останнім процентів за користування кредитних коштами у доларах США за серпень 2009 у строки, передбачені договором №13 від 01.09.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного Договору, а також внаслідок зміни складу осіб, уповноважених діяти від імені позичальника без письмової згоди банку, вірно визнані судом першої інстанції неспроможними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктами 2.8.1, 2.8.2 Договору передбачено, що зобов'язання позичальника повернути банку кредит раніше календарної дати, визначеної п. 1.3 цього договору виникає у разі, зокрема:

- несплати або часткової несплати позичальником в передбачений цим договором строк відсотків; при цьому строком погашення кредиту є 10 (десятий) календарний день за останнім днем строку, в який позичальник повинен був виконати зазначені в цьому пункті договору зобов'язання;

- зміни складу осіб, уповноважених діяти від імені позичальника без письмової згоди банку; при цьому строком погашення кредиту є 30 (тридцятий) календарний день за днем, коли банку стало відомо про названий факт.

Згідно до п. 3 Договору №13 від 01.09.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом за серпень 2009 року сплачуються до 05.01.2010, а відтак, несплата означених процентів до 05.01.2010, на думку відповідача, породжує для останнього обов'язок дострокового повернення кредиту, отриманого у валюті, та процентів у визначені п. 2.8.1 договору строки, а саме 14.01.2010.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що договором №14 від 02.11.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного Договору сторонами погоджено викласти п. 2.4.4 Договору в іншій редакції, яка передбачає сплату позичальником відсотків, нарахованих за користування наданим у валюті кредитом, в тому числі і за серпень 2009, в день настання строку погашення, тобто 18.02.2011, а не до 05.01.2010 як помилково вважає відповідач, і, як наслідок, спростовує посилання останнього на виникнення у нього обов'язку дострокового повернення кредиту, отриманого у валюті, та процентів в порядку п. 2.8.1 Договору.

Посилання ж відповідача на виникнення в нього обов'язку дострокового повернення отриманого у валюті кредиту та процентів в порядку п. 2.8.2 договору строки, а саме до 02.05.2008 у зв'язку з тим, що 14.03.2008 загальними зборами учасників ТОВ «БМБ бленд» без отримання письмової згоди позивача, було прийнято рішення про звільнення з посади директора товариства Вороніна С.О. та призначення на посаду директора Скрипника О.О., про що позивачу стало відомо 01.04.2008 при укладенні договору №4 про внесення змін та доповнень до кредитного Договору, який від імені відповідача був підписаний вже Скрипником О.О., спростовуються положеннями ч. 4 ст. 212 Цивільного кодексу України якою унормовано, що якщо настанню обставини, з якою пов'язується настання або зміна прав та обов'язків, недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність письмової згоди позивача на зміни складу осіб, уповноважених діяти від імені позичальника при прийнятті 14.03.2008 загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ бленд» відповідного рішення, що визнається обома сторонами, як і відсутність доказів звернення відповідача до позивача про отримання такої згоди свідчить про недобросовісне сприяння відповідача настанню наслідків, передбачених п. 2.8.2 Договору, у зв'язку з чим, обставини за наявності яких виникає обов'язок дострокового повернення кредиту, отриманого у валюті, та процентів в порядку п. 2.8.2 Договору, вважаються такими, що не настали у розумінні ч. 4 ст. 212 Цивільного кодексу України.

З наведеного вбачається, що посилання відповідача на виникнення у нього обов'язку дострокового повернення валютних кредитних коштів та процентів в порядку п. 2.8.2 Договору є нормативно необґрунтованими та недоведеними.

До того ж, посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на списання позивачем існуючої за кредитним Договором заборгованості як безнадійної за рахунок резерву банку правомірно не взяті судом першої інстанції до уваги, з огляду на положення п. 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172, яким передбачено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості, що свідчить про наявність у позивача, банку, права на стягнення з відповідача, як позичальника, заборгованості за кредитним Договором.

Відповідно до п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, а вимога позивача про стягнення з відповідача 1 464 664,60 дол. США сукупної заборгованості за Договором, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України станом на 30.04.2015 еквівалентно 30 826 549,77 грн., в тому числі:

- 1 203 380,30 дол. США заборгованості по сплаті кредиту;

- 261 284,30 дол. США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2009 по 17.02.2011, підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, та, як наслідок, наявності підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності для захисту порушеного права, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2014 щодо необхідності визначення початку перебігу позовної давності в рамках заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до змісту додатка №2 до Договору, в редакції договору №13 від 01.09.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного Договору, та п. 2.4.4 Договору, в редакції договору №14 від 02.11.2009 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, сторонами погоджено строк погашення, тобто строк остаточного повернення кредиту в іноземній валюті, а також всіх нарахованих на цю дату процентів за користування кредитом в іноземній валюті - 18.02.2011.

Враховуючи, що зобов'язання мало бути виконано 18.02.2011, перебіг строку позовної давності розпочався 19.02.2011, а передбачений чинним законодавством строк позовної давності закінчився 20.02.2014.

При цьому, посилання відповідача на те, що перебіг строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог почався 15.01.2010 згідно п. 2.8.1 Договору та 02.05.2008 згідно п. 2.8.2 Договору, як було зазначено вище, вірно визнані судом першої інстанції нормативно необґрунтованими та доказово непідтвердженими.

З огляду на зазначене та враховуючи, що позивач звернувся до суду 27.12.2013, що підтверджується відбитком канцелярії господарського суду Київської області №4839/13 від 27.12.2013 на позовній заяві, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності позивачем пропущено не було, а позов подано в межах строків передбачених ст. 257 Цивільного кодексу України.

Належних обґрунтувань, з посиланнями на норми права, які б спростовували наведені висновки відповідачем не наведено.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем суду першої інстанції було подане клопотання про відстрочку виконання даного рішення на три роки в порядку п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України у зв'язку зі значним збільшенням курсу гривні до долара США, що істотно впливає на фінансове становище останнього.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене клопотання відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пунктів 7.1.1, 7.1.2, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що покладені в основу обґрунтування заяви посилання відповідача на істотну зміну офіційного курсу гривні до долара США, встановлення 10% імпортного мита, а також відсутність можливості ввозити сировину на територію України, як елемент механізму господарської діяльності відповідача, не є винятковими обставинами у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання судового рішення.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи той факт, що обставини, покладені відповідачем в основу обґрунтування поданої заяви не є винятковими у розумінні ст. п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення, у той час, як інших доказів, що підтверджують факт існування у відповідача обставин, які ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять його неможливим у строк, не надано, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що заява відповідача про відстрочку виконання судового рішення у даній справи є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Бленд» на рішення господарського суду Київської області від 30.04.2015 року по справі № 911/4862/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 30.04.2015 року по справі № 911/4862/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4862/13 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.П. Зубець

О.О. Хрипун