КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2015 р. Справа№ 910/18576/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Логашкін С.С. - представник;

Від відповідача: Діхтяренко О.М. - адвокат;

Від третьої особи: Діхтяренко О.М. - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ „Комплекс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2014

у справі № 910/18576/13 (головуючий суддя Балац С.В., судді Сівакова В.В., Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Крюківський вагонобудівний завод"

до Товариство з обмеженою відповідальністю „Прем'єр Лізинг"

про стягнення 72 105 130,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Крюківський вагонобудівний завод" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. в сумі 72 105 130,96 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 66 673 756,00 грн.; пеню в сумі 2 813 802,35 грн.; 3% річних в сумі 617 572,61 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 68 820,00 грн. В частині стягнення основної заборгованості в розмірі 2 000 000,00 грн. провадження припинено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх часткового задоволення, зазначаючи, що наявність заборгованості за договором підтверджується матеріалами справи, та припинив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в сумі 2 000 000,00 грн., оскільки дані кошти були сплачені відповідачем після порушення провадження у даній справі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі 910/18576/13 скасувати, винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, на думку скаржника, судом першої інстанції було досліджено лише докази позивача, та не взято до уваги докази відповідача, як то докази часткової оплати товару на суму 2 000 000,00 грн., а також не проведено судово-економічної експертизи, що в свою чергу не дало суду в повній мірі оцінити обставини справи.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.) від 19.05.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2014 залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована, що судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права, а саме ст.ст. 99, 101 ГПК України, оскільки не було прийнято до уваги додаткові докази, які сторони не могли подати до суду першої інстанції, не з'ясувавши таким чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.08.2015 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ „Комплекс" задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 у справі № 910/18576/13 скасовано. Справу № 910/18576/13 направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ „Комплекс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 24.09.2015.

24.09.2015 року через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які після огляду колегією суддів були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю „Прем'єр Лізинг" та відкладено розгляд на 13.10.2015.

13.10.2015 року через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла телефонограма про відкладення судового засідання, яка після огляду колегією суддів була долучена до матеріалів справи.

13.10.2015 року в судовому засіданні від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке після огляду колегією суддів було долучено до матеріалів справи.

13.10.2015 в судове засідання уповноважені представники позивача та третьої особи не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства СКТБ „Комплекс" відкладався на 27.10.2015.

27.10.2015 року через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли клопотання про заміну відповідача правонаступником та про припинення провадження, яке після огляду колегією суддів були долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів, розглянувши зазначені клопотання відповідача зазначає про таке.

Статтею 25 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Обґрунтовуючи клопотання про заміну відповідача правонаступником, останній зазначає, що під час розгляду справи № 910/18576/13 на стадії апеляційного оскарження, а саме 22.01.2015 між ПАТ СКТБ „Комплекс" та ТОВ „Прем'єр Лізинг", ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" було укладено договір переведення боргу за Договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013.

Згідно з п. 1.2 договору переведення боргу від 22.01.2015 (надалі-договір) сума заборгованості, яка передається попереднім боржником новому боржнику складає 66 673 756,00 грн.

Пунктом 2.4 даного договору передбачено, що до кредитора - ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" переходить право вимагати виконання новим боржником - ТОВ „Прем'єр Лізинг" обов'язків щодо виплати заборгованості в сумі, яка зазначена в п. 1.2 даного договору.

За змістом ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за свою ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

За таких обставин, заява відповідача про заміну його правонаступником підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 27.10.2015 представник відповідача та третьої особи надав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2014 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2014 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,Крюківський вагонобудівний завод" (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством СКТБ ,,Комплекс" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 7613/010 031/с (далі - договір, т.1, а.с. 11 - 17).

Відповідно до п 1.1 договору позивач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити, а відповідач оплатити і прийняти напіввагони придатні для використання на залізних дорогах колії 1 520 мм з можливістю виходу на колії 1 435 мм, вантажні напіввагони моделі 12-783, виготовлені відповідно до ТУ У 3.06-3-96, 2013 року, відповідно до технічних вимог вказаних у додатку № 2 до даного договору.

Кількість, ціна, строки (періодичність) поставки кожної партії вагонів, об'єм поставок і інші суттєві умови поставки, не визначені договором, погоджуються сторонами в специфікаціях (п.2.1).

Підтвердженням якості зі сторони постачальника є сертифікат, який видається виробником на відгружені вагони, та на кожний вагон видається технічних паспорт (п.2.5).

Як погоджено сторонами у п. 3.4 договору, прийом-передача вагонів оформлюється шляхом підписання сторонами актів прийому-передачі на кожну поставлену партію вагонів. Датою переходу права власності на вагони є дата поставки вагонів. При цьому, датою поставки вагонів вважати дату підписання акту приймання - передачі.

Ціна вагонів визначається сторонами договору у специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору (п. 4.3).

У відповідності до п. 5.1 договору відповідач здійснює оплату вагонів згідно зі специфікаціями, які додаються до договору.

Сторонами договору укладено до нього три специфікації, а саме:

1) Специфікація від 15.02.2013р. № 1, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, мод. 12-783, в кількості 120 одиниць, загальна вартість яких складає 65 606 544,00 грн.

Як вбачається з п. 2 специфікації № 1 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 30 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 19 681 963,20 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати підписання даної специфікації;

- 20 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 13 121 308,80 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 14 календарних днів з дати підписання даної специфікації;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 32 803 272,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

2) Специфікація від 21.02.2013р. № 2, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, моделі 12-783 у кількості 100 одиниць, загальна вартість яких складає 54 672 120,00 грн.

Згідно п. 2 специфікації № 2 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 30 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 16 401 636,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати підписання специфікації № 2;

- 20 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 10 934 424,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 14 календарних днів з дати підписання специфікації № 2;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 27 336 060,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

3) Специфікація від 30.04.2013р. № 3, якою передбачено, що позивач зобов'язується поставити відповідачеві напіввагони, які придатні для експлуатації на залізних дорожніх коліях 1520 мм та які мають здатність виходити на колії 1435 мм, мод. 12-783 у кількості 500 одиниць, загальна вартість яких складає 273 360 600,00 грн.

У відповідності до п. 2 специфікації № 3 відповідач зобов'язаний оплатити вагони на таких умовах:

- 50 % попередньої оплати (аванс) від загальної вартості вагонів за вказаною специфікацією, що складає 136 680 300,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 17 календарних днів з дати підписання специфікації № 3;

- 50 % вартості партії вагонів, що складає 136 680 300,00 грн. відповідач сплачує позивачеві на протязі 5 банківських днів з дати поставки партії вагонів.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Актів прийому-передачі: від 29.05.2013р. № 11 на суму 27 336 060,00 грн.; від 29.05.2013р. № 12 на суму 10 934 424,00 грн.; від 31.05.2013р. № 13 на суму 19 135 242,00 грн.; від 31.05.2013р. № 14 на суму 13 668 030,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, позивачем поставлено відповідачеві вагони загальною вартістю 71 073 756,00 грн.

Для оплати поставленої продукції позивачем були виставлені наступні рахунки - фактури:

- № КВ-05140 від 29.05.2013р. на суму 27 336 060,00 грн.;

- № КВ-05141 від 29.05.2013р. на суму 10 934 424,00 грн.;

- № КВ-05172 від 31.05.2013р. на суму 13 668 030,00 грн.;

- № КВ-05173 від 31.05.2013р. на суму 19 135 242,00 грн.

Відповідачем було частково здійснено погашення за отриманий товар в розмірі 2 400 000,00 грн. (1 500 000,00 грн. + 900 000,00 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

З огляду на неналежне виконання умов договору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 17.07.2013р. на суму 72 199 733,54 грн., яка залишена останнім без задоволення.

Як вбачається з наявного в матеріалах акту звірки взаємних розрахунків від 31.01.2014р., підписаного уповноваженими представниками сторін, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 66 673 756,00 грн., з врахування часткової оплати в розмірі 2 000 000,00 грн., яка здійснена відповідачем 07.10.2013р. (після порушення провадження у справі).

Крім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача від 04.02.2014р., адресований позивачу (т.1, а.с. 120), відповідно до якого відповідач вказує, що за 130 одиниць поставлених вантажних напіввагонів та 370 виготовлених і готових до відвантаження гарантує повну оплату за договором до 28.02.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що належним чином виконав умови договору поставки, відповідачем товар прийнятий, однак свій обов'язок оплатити товар останній не виконав, в зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. у загальному розмірі 72 105 130,96 грн., з яких 68 673 756,00 грн. основний борг, 2 813 802,35 грн. - пеня, 617 572,61 грн. - 3% річних.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, мотивуючи рішення, зокрема, тим, що наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 66 673 756,00 грн., пені та 3% річних підлягають задоволенню, та припинено провадження у справі в частині заборгованості в розмірі 2 000 000,00 грн., які були сплачені відповідачем після порушення провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013р. позивач поставив відповідачу узгоджену продукцію загальною вартістю 71 073 756,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі: від 29.05.2013р. № 11 на суму 27 336 060,00 грн.; від 29.05.2013р. № 12 на суму 10 934 424,00 грн.; від 31.05.2013р. № 13 на суму 19 135 242,00 грн.; від 31.05.2013р. № 14 на суму 13 668 030,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідачем було частково здійснено погашення за отриманий товар в розмірі 2 400 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Крім того, з наявного в матеріалах акту звірки взаємних розрахунків від 31.01.2014р., підписаним уповноваженими представниками сторін за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 66 673 756,00 грн., з врахування часткової оплати в розмірі 2 000 000,00 грн., яка здійснена відповідачем 07.10.2013р. (після порушення провадження у справі).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлену продукції за договором поставки не виконано, оплату за отриманий товар в строк визначений договором не здійснено в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем 07.10.2013р. здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару, а саме в розмірі 2 000 000,00 грн.

Тобто, станом на момент вирішення судом даного спору, заборгованість відповідача перед позивачем складає 66 673 756,00 грн. (71 073 756,00 грн. - 2 400 000,00 грн. - 2 000 000,00 грн.), зазначена сума основного боргу документально підтверджена, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню.

З огляду на те, що відповідачем частково погашено перед позивачем заборгованість вже після порушення провадження у даній справі, провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 2 000 000,00 грн. підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору.

Стосовно вимог про стягнення пені в сумі 2 813 802,35 грн., а також 3 % річних в сумі 617 572,61 грн. колегія суддів зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У даній справі судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті за отриманий товар за договором не виконав належним чином, своєчасну оплату не здійснив. У зв'язку з цим нарахування позивачем пені, 3% річних є правомірним.

У відповідності до ст. 230 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2 договору за порушення строків проведення оплати у відповідності до специфікацій, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діяла в період, за який нараховується пеня від несплаченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, колегія суддів зазначає, що розмір пені, нарахованої на суми заборгованості з урахуванням часткової оплати за визначений позивачем період з 06.06.2013р. по 23.09.2013р. становить 2 834 139,28 грн. Враховуючи, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 2 813 802,35 грн. знаходиться в межах суми, перерахованої судом, тому, з огляду на встановлення судом факту несвоєчасної оплати відповідачем поставленої продукції в розмірі 68 673 756,00 грн. позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем - 2 813 802,35 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, зроблений позивачем за період з 06.06.2013 по 23.09.2013, колегія суддів зазначає, що розмір 3% річних за перерахунком суду апеляційної інстанції становить 622 964,93 грн., однак, підлягає задоволенню в розмірі, заявленому позивачем - 617 572,61 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Як зазначалось вище, даний господарський спір вже був предметом перегляду в суді апеляційної інстанції та постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.08.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 у справі № 910/18576/13 було скасовано, а справу № 910/18576/13 передано до Київського апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України, звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що при попередньому розгляді даної справи апеляційний суд зазначив, що з огляду на межі перегляду рішення першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості рішення, визначені ст. 101 ГПК України, та з огляду на дату прийняття рішення 19.05.2014, документи, надані відповідачем, що датовані 2015 роком, не можуть вплинути на оцінку обставин справи на час прийняття оскаржуваного рішення, не звернув увагу на положення ст. 25 ГПК України. У зв'язку з чим порушив норми процесуального права, не дав належної правової оцінки згаданому договору переведення боргу та додатковим угодам до нього, поданим ПАТ СКТБ „Комплекс", та відповідно не з'ясував чи змінився процесуальний статус учасників судового процесу на момент перегляду справи в суді апеляційної інстанції, та чи наявні правові підстави для залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони.

У відповідності до положень ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про наміри від 12.01.2015 між ПАТ СКТБ „Комплекс" та ТОВ „Прем'єр Лізинг", ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" (22.01.2015) було укладено договір переведення боргу за Договором поставки № 7613/010 031/с від 15.02.2013, відповідно до умов якого до ТОВ „Прем'єр Лізинг" повинно перейти зобов'язання відповідача перед позивачем за договором поставки №7613/010 031/с від 15.02.2013.

Нормою ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторони погодили умови договору переведення боргу від 22.01.2015, відповідно до яких переведення боргу відбувається зі згоди позивача одночасно з виконанням ТОВ „Прем'єр Лізинг" зобов'язань стосовно сплати грошових коштів на рахунок позивача у строк встановлений п.2.2 договору переведення боргу.

Пунктом п. 7.1 договору переведення боргу у редакції додаткової угоди №3 від 14.05.15р. сторонами було передбачено, що у випадку ненадходження коштів на рахунок позивача у строк встановлений п.2.2, переведення заборгованості у розмірі не сплаченої суми не відбувається, оскільки позивач не надає згоди на її переведення, а договір вважається розірваним за згодою сторін.

Частиною 3 ст. 538 ЦК України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи норми законодавства та умови договору переведення боргу від 22.01.2015, на момент винесення постанови Київським апеляційним господарським судом від 19.05.2015, переведення боргу в повному обсязі у сумі 66 673 756,00 грн. не було здійснено на ТОВ „Прем'єр Лізинг", матеріали справи не містили доказів сплати коштів, а отже у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для залучення до участі у справі правонаступника відповідної сторони.

Докази сплати коштів за договором були надані лише в суд апеляційної інстанції при повторному перегляді.

Відповідно до ч.1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування не можливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

Згідно з чинним законодавством загальними підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів можуть бути:

а) додаткові докази існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування;

б) додаткові докази існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду : причин, які від неї не залежали;

в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи;

г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення показів, які мають значення для справи.

Враховуючи, що відповідачем а ні в апеляційній скарзі, а ні в жодних інших клопотаннях що містяться в матеріалах справи не було обґрунтовано суду апеляційної інстанції неможливості надання з об'єктивних причин додаткових показів, які на момент винесення рішення господарським судом міста Києва від 19.05.2014 по справі №910/18576/13 могли вплинути на обґрунтованість і законність даного рішення, а також той факт що надані відповідачем додаткові докази не існували на момент розгляду першою інстанцією даної справи - Київський апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку, що документи датовані січнем 2015 не можуть вплинути на оцінку обставин справи на час прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо клопотання про припинення провадження то станом на момент повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції ТОВ „Прем'єр Лізинг" здійснило погашення заборгованості перед ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" у розмірі 66 673 756, 00 грн.(Відповідні платіжні документи залучені до матеріалів справи).

Листом ПАТ „Крюківський вагонобудівний завод" від 13.10.15 р. №76-01-55/482-1 підтверджено виконання зі сторони ТОВ „Прем'єр Лізинг" прийнятих на себе зобов'язань за договором переведення боргу від 22.01.2015.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому, у п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У зв'язку з тим, що переведення боргу та заміна відповідача у справі була здійснена на стадії апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції розглядає законність рішення судів першої інстанції станом на час їх прийняття, зазначені докази за своєю суттю є новими та такими, що на момент розгляду справи попередніми судами не існували, а тому, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, не можуть бути прийняті до розгляду.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача - Публічне акціонерне товариство СКТБ „Комплекс" (, м. Донецьк, проспект Ілліча, буд. 17-б) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю „Прем'єр Лізинг" (, м. Київ, вул. Горького, 33-в, оф. 1001)

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства СКТБ ,,Комплекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2014р. у справі № 910/18576/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18576/13 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська