ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2015 р. Справа № 914/1307/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

ОСОБА_1

Суддів Костів Т.С.

при секретарі Мазепа Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вих. № 14/2-743 від 03.07.2015 року (вх. № 01-05/3161/15 від 14.07.2015р.).

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р.

у справі № 914/1307/15, суддя Запотічняк О.Д.;

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів,

про: стягнення 32 820 562,96 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. у справі №914/1307/15 (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основний борг - 12 538 301,49 грн., пеню 1 770 921,55 грн., 3% річних - 2 387 444,54 грн., Інфляційні втрати - 9 725 244,83 грн. та судовий збір - 59 039,96 грн.. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4 653 074,63 грн. - припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015р. скасувати та прийняте нове рішення про відмову в позові з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповного зясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що судом першої інстанції не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, чим порушино вимоги ГПК України. Апелянт також зазначає, що відповідач не здійснив оплату позивачу у строки визначені договором №07/12-455-БО від 16.07.2012р. за поставлений газ. Позивачем була нарахована у відповідності до умов договору пеня у розмірі 1 732 385, 84 грн. в стягненні якої, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено судом першої інстанції.

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача. А також, апелянт вказує, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 14.07.2015р. справу за № 914/1307/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.08.2015р.

В судовому засіданні від 31.08.2015р. та 14.09.2015р. в порядку ст.77 ГПК України оголошувалася перерва до 14.09.2015р. та до 19.10.2015р.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу від 31.08.2015 року в якому проти доводів зазначених в апеляційній скарзі заперечив, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

В судовому засіданні 19.10.2015 року прибули представники сторін.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 19.10.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що 16 липня 2012 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (продавець) та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №07/12-455-БО.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу з 01.08.2012р. до 31.12.2012р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно із п. 3.3. договору приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно із п. 2.1 договору, сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.08.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 15 470,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

Серпень - 410,000;

Вересень - 410,000;

Жовтень - 2 650,000;

Листопад - 5 500,000;

Грудень - 6 500,000.

Відповідно до п. 2.1.2 договору допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі + 5%, від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 16 липня 2012року №07/12-455-БО протягом серпня-грудня 2012 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 105 304 448,64 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу.

Судами встановлено, що в окремих місяцях позивачем було значно перевищено передбачені договором планові обсяги газу, зокрема: за вересень обсяг газу поставленого поза плановими обсягами передбаченими умовами договору на 510, 010; за листопад 1 750, 426; за грудень - 4 283,318.

З вищенаведеного вбачається, що позивачем у вересні, листопаді та грудні 2012 року було здійснено позадоговірну поставку газу в обсязі 6 543 754 м3 .

Ціна газу за 1000 куб.м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. Збір у вигляді цільової надбавки становить 2%, а податок на додану вартість 20%. (п. 5.2 договору).

Як вбачається з актів приймання-передачі природного газу за період з серпня по грудень 2012 року, ціна газу за 1000 куб. м. з урахуванням цільової надбавки 2% однак без ПДВ становила 3 884,78 грн. З врахуванням 20% ПДВ ціна газу за 1000 куб. м. становила 4 661,74 грн.

Таким чином вартість газу поставленого позивачем поза умовами договору становила 30 505 201,48 грн.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги максимальні обсяги газу, які позивач міг поставити протягом серпня-грудня 2012р. в межах договору купівлі-продажу природного газу від 16 липня 2012року №07/12-455-БО, а також враховуючи фактичні обсяги поставленого газу, суд прийшов до висновку, що за умовами договору позивачем було поставлено на 74 799 247,16 грн.

Відповідно до вимог п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяці наступного за місяцем поставки газу.

Станом на 13.01.2015р. відповідач з порушенням встановленого строку сплатив 88 113 072,52 грн. за переданий газ.

Таким чином до моменту подання позову до суду, відповідачем було перераховано позивачу кошти в сумі 88 113 072,52 грн.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що у вересні, листопаді та грудні 2012 року позивачем було здійснено позадоговірну поставку газу в обсязі 6 543 754 м3 .

Згідно з ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вищенаведеного у відповідача виник обовязок по оплаті природного газу отриманого поза умовами договору від 16 липня 2012року №07/12-455-БО, після його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, приймання-передачі газу у вересні 2012року оформлена двома актами від 30.09.2012р. на 269 081 тис.куб.м та від 26.11.2012р. на 671429 тис куб.м..

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у вересні 2012р. обєми газу поставленого позивачем поза умовами договору купівлі-продажу становлять 510 010 тис куб.м., а відтак обовязок відповідача по оплаті даного газу настав 26.11.2012р., а не 14.10.2012р. як вважає позивач.

Згідно з оформленним актом приймання-передачі від 30.11.2012р. судом встановлено, що обєм позадоговірної поставки газу у листопаді 2012р. становить 1 750,426 тис.куб.м. Обовязок відповідача по оплаті даного газу настав 30.11.2012р..

Судом встановлено, що обєм позадоговірної поставки газу у грудні 2012р. становить 4 283,318 тис.куб.м. Обовязок відповідача по оплаті даного газу настав 31.12.2012р.

Згідно з вищенаведеним судова колегія зазначає наступне, що станом на дату подання позову до Господарського суду Львівської області за відповідачем числилась заборгованість в сумі 17 191 376,12 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було додатково погашено основну заборгованість в сумі 4 653 074,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. На підставі п.1.1 ч.1 ст.80 ГПК України, Господарський суд Львівської області припинив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 4 653 074,63 грн. Щодо суми 12 538 301,49 грн. основної заборгованості, то вона підтверджена матеріалами справи і підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3 460 091,69 грн. пені, 2 393404,48 грн. 3% річних та 9725244,83 грн. збитків внаслідок інфляції.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті поставленого газу виконав з значним порушенням встановленого договором строку виконання.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору, покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Судами здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені, інфляційних втрат і 3 % річних та встановлено, що нарахування позивачем пені на вартість несвоєчасно оплаченого відповідачем газу, який було поставлено поза межами умов договору купівлі-продажу, є безпідставною так як відповідальність у вигляді пені передбачена договором і застосовується виключно до умов поставки здійсненої в межах договору.

Окрім того, позивач нараховуючи пеню на заборгованість яка виникла у звязку з не оплатою відповідачем природного газу поставленого у грудні 2012р., вийшов за межі шестимісячного строку передбаченого ст. 232 ГК України. Так позивачем нараховано пеню за період з 14.01.2013 по 13.01.2015р.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що 26.11.2012 року у відповідача виник обовязок по оплаті природного газу в обємі 510 010 тис.куб.м., який був поставлений у вересні 2012року.

Як вбачається з матеріалів справи, весь природній газ отриманий відповідачем у вересні 2012року був оплачений ним 19.11.2012р., а відтак нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на дану вартість газу поставленого у вересні 2012р. поза умовами договору є безпідставною.

Судом проведено перерахунок пені та 3% річних на суму боргу, яка виникла у звязку з несвоєчасною оплатою газу отриманого у вересні 2012р. згідно умов договору від 16 липня 2012року №07/12-455-БО. Зокрема як встановлено судом, у вересні 2012р. за умовами договору відповідачем отримано природний газ в обсязі 430,500 тис.куб.м на загальну суму 2 006 879,07 грн. Згідно розрахунку позивача, станом на 26.10.2012р. позивачем було погашено борг в сумі 2 169 384,58 грн., тобто заборгованість в сумі 2 006 879,07 грн. була погашена в повному обсязі 26.10.2012р.

Також судом проведено перерахунок пені на суму боргу, яка виникла у звязку з несвоєчасною оплатою газу отриманого у листопаді 2012р. згідно умов договору. Зокрема як встановлено судом, у листопаді 2012р. за умовами договору відповідачем отримано природний газ в обсязі 5775000 тис.куб.м на загальну суму 26 921 548,50 грн.

Також судом проведено перерахунок пені на суму боргу, яка виникла у звязку з несвоєчасною оплатою газу отриманого у грудні 2012р. згідно умов договору. Зокрема як встановлено судом, у грудні 2012р. за умовами договору відповідачем отримано природний газ в обсязі 6 825 000 тис.куб.м на загальну суму 31 816 375,50 грн.

Згідно з вищенаведеним, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення підлягають пеня в сумі 1 864 127,95 грн.; 3% річних в сумі 2 387 444,54 грн.; Інфляційні втрати в сумі 9 725 244,83 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені та розстрочити виконання рішення суду на 5 років зі сплатою заборгованості рівними частинами, мотивуючи це тим, що підприємство належить до комунальної власності, перебуває у важкому фінансовому становищі, повязаному із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за послуги з опалення та гарячого водопостачання.

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ, відповідач за організаційно-правловою формою є комунальним підприємством. Згідно статуту ЛМКП Львівтеплоенерго, основними напрямками діяльності підприємства є вироблення, транспортування і постачання теплової енергії. Підприємство діє за принципом самоокупності.

Як встановлено судом, заборгованість яка виникла у звязку з несвоєчасною оплатою за газ поставлений в межах договору купівлі-продажу природного газу від 16 липня 2012року №07/12-455-БО в сумі 74 799 247,16 грн. була погашена відповідачем ще до моменту подання позову до суду..

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені) господарський суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь виконання основного зобовязання, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як підприємства, а також обставини наявності заборгованості населення й інших споживачів газу перед відповідачем за спожиті комунальні послуги.

Суд першої інстанції правомірно зазначив. що майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальна значущість підприємств мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив всі істотні для справи обставини, правильно застосуваав ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та прийшов до вірного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення стягнутої суми пені в сумі 1 770 921,55 грн.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. ОСОБА_2, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Судова колегія погоджується з рішенням першої інстанції, щодо відмови в задоволені клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Оскільки, враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, розстрочення виконання рішення суду є можливим тільки у виняткових випадках та за наявності обставин особливого характеру (наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 17.06.2015 року в справі за номером 914/1307/15 залишити без змін.

2. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вих. № 14/2-743 від 03.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 23.10.2015 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.