ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року Справа № 910/1696/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кочерової Н.О. (доповідач)
суддівІванової Л.Б., Саранюка В.І.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.07.2015
у справі№ 910/1696/15-г господарського суду міста Києва
за позовомкомунального підприємства "Лисичанськтепломережа"
до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
провизнання договору укладеним
за участю представників сторін:

від позивача: Глушков Г.В., дов. від 14.04.2015

від відповідача: Станішевський І.С., дов. від 13.05.2014

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" звернулося до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним між ним та відповідачем договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням в обсязі 29 548,1 тис куб м. з 01.01.2015 по 31.12.2015, на умовах, запропонованих позивачем в проекті договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як гарантований постачальник природного газу, відповідно до п. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", п. 1.5. Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012, не має права відмовити споживачу, яким є позивач, в укладенні договору на постачання природного газу, однак в порушення норм чинного законодавства ухиляється від укладення такого договору на умовах, запропонованих позивачем в проекті договору. За твердженням позивача, наданий ним відповідачу проект договору купівлі-продажу природного газу відповідає вимогам Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", постанови КМУ "Про забезпечення споживачів природним газом" № 1729 від 27.12.2001, Правил користування природним газом для юридичних осіб, Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, ЦК України, ГК України та не порушує права відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2015 (суддя Трофименко Т.Ю.) позов задоволено частково. Договір купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням у обсязі 29 548,1 тис. куб. м визнано укладеним між комунальним підприємством "Лисичанськтепломережа" та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у редакції комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" за змістом, наведеним в рішенні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 (склад колегії суддів: Андрієнко В.В. - головуючий, Шапран В.В., Буравльов С.І.) апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 - без змін.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до вимог чинного законодавства відповідач, як гарантований постачальник природного газу, не має права відмовити позивачу, який є суб'єктом господарювання, що провадить діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу за нерегульованим тарифом, в укладенні договору на постачання природного газу. Договір купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, в запропонованій позивачем редакції, не суперечить вимогам Розділу 5 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, № 1181 від 13.09.2012 "Про затвердження Правил користування природним газом для юридичних осіб", відповідає умовам Типового договору на купівлю-продаж природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 849 від 05.07.2012, конкретизує умови Типового договору, а не істотно змінює їх.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вказаний договір підлягає визнанню укладеним з дати набранням чинності судовим рішенням у даній справі, оскільки норми чинного законодавства не передбачають можливості надання зворотної сили укладенню договору, а визнання договору укладеним з певного моменту до дня набрання чинності судовим рішенням у справі суперечить вимогам закону, які визначають наслідки розірвання договору.

В касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту ст.1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Як встановлено господарськими судами та підтверджується матеріалами справи, в грудні 2014 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідач) надіслало на електронну адресу комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" (позивач) електронний вид проекту договору купівлі-продажу природного газу на 2015 рік для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (далі за текстом - договір).

12.12.2014 комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" направило публічному акціонерному товариству "НАК "Нафтогаз України" свій проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням у обсязі 29 548,1 тис. куб. м з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. За умовами запропонованого позивачем договору відповідач, як продавець, зобов'язується передати у власність позивача у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а позивач, як покупець, зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Деякі положення запропонованого позивачем проекту договору відрізнялись від проекту договору, надісланого відповідачем позивачу, а саме:

- положення договору в редакції позивача не містили п. 3.1.3. договору, яким було передбачено, що у разі невиконання та/або несвоєчасного виконання покупцем вимог п. 6.1. договору (положення договору щодо порядку оплати газу), продавець має право зменшити плановий обсяг поставки, який зазначається в заявці на наступний місяць поставки, пропорційно загальній сумі грошових коштів, несплачених покупцем станом на 20 число місяця, що передує місяцю поставки;

- пункт 6.2. договору не містив положень, які передбачали право продавця припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий по договору газ;

- пункт 6.3. договору не містив положень, за якими у разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1. цього договору;

- пункт 7.2. договору не містив положень, які передбачали право продавця у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості;

- положення договору в редакції позивача не містили п. 7.3. договору, яким було передбачено право продавця на одностороннє розірвання договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору;

- пункт 9.3. договору не містив положень щодо подовженого (до п'яти років) строку позовної давності, які були передбачені договором в редакції відповідача.

09.01.2015 позивач отримав від відповідача лист №26-9559/1.2-14 від 24.12.2014 з відмовою в укладанні договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням на запропонованих позивачем умовах, посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Зважаючи на вказані неузгодження договір укладено не було, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про визнання договору купівлі-продажу природного газу з виробництва теплової енергії, яка споживається населенням у обсязі 29 548,1 тис.куб.м з 01.01.2015 по 31.12.2015, в редакції запропонованій позивачем в проекті договору укладеним з 01.01.2015.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" в редакції, чинній на дату надіслання позивачем проекту договору відповідачу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Обов'язкові умови договору між гарантованим постачальником та споживачем природного газу за регульованим тарифом встановлюються в типовому договорі про постачання природного газу.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 вказаного Закону реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками.

Гарантований постачальник згідно визначення, наведеного в п. 10 ст. 1 "Про засади функціонування ринку природного газу" в редакції, чинній на дату надіслання позивачем проекту договору відповідачу, - це визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану), вугільних родовищ за регульованим тарифом, визначена гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Споживач відповідно до п. 22 ст. 1 "Про засади функціонування ринку природного газу" - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину.

Згідно з п. 2.2. Статуту КП "Лисичанськтепломережа" предметом діяльності підприємства, крім іншого, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, постачання пари та гарячої води. Постачання природного газу не є предметом діяльності позивача, докази наявності у позивача ліцензії на постачання природного газу в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в розумінні наведених вище норм чинного законодавства позивач у справі - комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" є споживачем, а відповідач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - гарантованим постачальником природного газу за регульованим тарифом.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), регулюють Правила користування природним газом для юридичних осіб, затверджені постановою НКРЕ № 1181 від 13.09.2012 (далі за текстом - Правила), дія яких поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1.5. Правил гарантований постачальник, який здійснює діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом, укладає з усіма споживачами та субспоживачами, для яких відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 цей постачальник визначений гарантованим та об'єкти газоспоживання яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності даного постачальника, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 № 1580, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за N 1155/19893.

Гарантовані постачальники на території здійснення ліцензованої діяльності, затвердженій НКРЕ, не мають права відмовити споживачу (субспоживачу), об'єкти якого розташовані на цій території та для яких відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 цей постачальник визначений гарантованим, в укладенні договору на постачання природного газу за умови дотримання споживачем вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативних документів.

Згідно термінів, наведених в п. 1.3. Правил, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом - договір двох сторін (постачальника природного газу за регульованим тарифом і споживача), зміст якого визначено у Типовому договорі на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженому постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 № 1580, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за № 1155/19893.

З огляду на викладене, сторони у даній справі не є суб'єктами, до яких застосовується Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), затверджений постановою НКРЕ № 849 від 05.07.2012, який був застосований судами попередніх інстанцій.

Крім того, за умовами вказаного Типового договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), затвердженого постановою НКРЕ № 849 від 05.07.2012, його предметом є газ, що продається за договором та використовується покупцем виключно для подальшої реалізації.

Відповідно до умов договору в редакціях позивача та відповідача, предметом договору є газ, що продається за цим договором та використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Таким чином, предмет вказаного Типового договору є відміннім від договору, з приводу укладення якого позивач звернувся до господарського суду у даній справі, що також виключає застосування зазначеного Типового договору № 849 від 05.07.2012 до правовідносин, що виникли між сторонами у справі з приводу укладення договору на постачання природного газу.

Однак, суди попередніх інстанцій не врахували наведеного, у зв'язку з чим помилково застосували до спірних правовідносин, Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), затверджений постановою НКРЕ № 849 від 05.07.2012.

Постановою НКРЕ від 22.09.2011 № 1580 було затверджено Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом, який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами у справі. Посилання на вказаний Типовий договір міститься і в Правилах користування природним газом для юридичних осіб затверджених постановою НКРЕ № 1181 від 13.09.2012.

Відповідно до вказаного Типового договору, затвердженого постановою НКРЕ № 1580 від 22.09.2011, його суб'єктами є гарантований постачальник та споживач, якими в розумінні наведених вище визначень термінів є сторони у даній справі.

Однак, суди безпідставно не взяли до уваги Типовий договір, затверджений постановою НКРЕ № 1580 від 22.09.2011, та не перевірили чи відповідає зміст договору, з приводу укладення якого позивач звернувся до господарського суду у даній справі, умовам вказаного Типового договору.

Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст.1117 ГПК України).

Встановлення зазначених вище обставин виходить за межі перегляду справи в порядку касації та є підставою для скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін у справі, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вжити заходів щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи та прийняття відповідного рішення у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі № 910/1696/15-г скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий Н. Кочерова

Судді Л. Іванова

В. Саранюк