РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2015Справа №910/21186/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/21186/15

за позовом Інституту надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля НАН України;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Тринік Полюс»;

про стягнення 41 704,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Савченко Н.О., довіреність № 8 від 22.07.2015р.;

від відповідача: Куриляк Н.В., довіреність б/н від 29.09.2015р.;

Давіденко Т.В., довіреність б/н від 10.09.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Інститут надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля НАН України (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Тринік Полюс» (надалі - відповідач) про стягнення 41 704,97 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 151 від 01.01.2004р. у визначений строк не розрахувався за спожиту електричну енергію, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 39 874,49 грн., за прострочення оплати якої позивачем нарахована пеня в сумі 1830,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2015р. порушено провадження у справі № 910/21186/15 та розгляд справи призначений на 10.09.2015р.

08.09.2015р. відповідач через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем.

Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство інженерно-виробничий центр «Алкон» НТАК НАН України. Дане клопотання обґрунтоване тим, що ДП ІВЦ «Алкон» НТАК НАН України надає позивачу дані про об'єм використаної електроенергії, на підставі яких останній виставляє рахунки на оплату за спожиту електроенергію. Фактично використаний об'єм електроенергії суттєво відрізняється від показників, які надано ДП ІВЦ «Алкон» НТАК НАН позивачу.

У судовому засіданні 10.09.2015р. судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи з огляду на те, що в поданому суду клопотанні відповідачем належним чином не доведено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки державного підприємства інженерно-виробничий центр «Алкон» НТАК НАН України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2015р. розгляд справи №910/21186/15 відкладений на 30.09.2015р., у зв'язку з неподанням витребуваних судом доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

30.09.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли частково витребувані судом докази; від представника відповідача - клопотання про приєднання до матеріалів господарської справи доказів в рахунок обґрунтування заперечень проти позову.

Ухвалою від 30.10.2015р. суд, на підставі ст. 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 26.10.2015р.

26.10.2015р. через відділ діловодства суду від відповідача отримано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження обґрунтування заперечень проти позову.

Присутній у судовому засіданні 26.10.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові, та подав додаткові докази по справі.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2004 р. між позивачем (за договором - інститут) та відповідачем (за договором - субабонент) було укладено договір № 151, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язався здійснювати функції абонента енергозбуткових організацій по забезпеченню відповідача електроенергією в строки, обумовлені цим договором. Позивач надає послуги згідно показників лічильників та тарифів на електроенергію (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.4 договору, останній набуває чинності з 01.01.2004р. і діє по 31.12.2005р. При цьому, додатковою угодою № 4 від 30.12.2010р. сторонами було внесено зміни до договору та встановлено, що договір № 151 від 01.01.2004р. діє до 31.12.2011р. Відповідно до п.1.2 додаткової угоди № 4 від 30.12.2004р. встановлено, що договір вважається продовженим на календарний рік без оформлення додаткових документів, якщо сторони не вжили дій для його розірвання, або повідомлення про мотивний строк закінчення договору.

Матеріали справи не містять доказів розірвання даного договору, відтак договір № 151 від 01.01.2004р. є чинним на момент розгляду справи.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на наявність Договору № 14 від 01.02.2012р., оскільки останній сторонами у встановленому законом порядку укладений не був.

За умовами п. 2.1 договору, позивач прийняв на себе зобов'язання виконувати функції абонента енергозбутових організацій і забезпечувати відповідача електричною енергією для забезпечення функціонування виробничих потужностей у відповідності з договором оренди (для орендарів), або статутної діяльності (для суб'єктів АЛКОН).

Відповідно до п.4.1 договору (із змінами, внесеними додатковою угодою № 4 від 30.12.2010р.) оплата відповідачем за електроенергію за встановленими рахунками здійснюється до 21числа наступного місяця - повний розрахунок за попередній місяць за фактично використану електроенергію.

Як зазначає позивач у позові, відповідач неналежним чином виконує свої обов'язки за спірним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по оплаті відповідачем за використану у лютому-квітні 2012 року, грудні 2014 року та квітні 2015 року електроенергію на суму 39 874,49 грн.

Позивачем, як він стверджує, були виставлені рахунки-накази № 207-12 від 24.02.2012р. на суму 24 711,46 грн., № 407-12 від 27.03.2012р.на суму 17 960,30 грн., № 39-12 від 26.04.2012р.на суму 18 745,08 грн.,№ 2336-14 від 31.12.2014р. на суму 20 098,99 грн. та № 784-15 від 30.04.2015р. на суму 12 846,97 грн., загалом на суму 39 874,49 грн.

Оскільки спожиту електроенергію відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач 08.09.2014р. та 17.02.2015р., звертався до відповідача з претензіями за вих. № ЮР-556 від 05.09.2014р. та за вих. № ЮР-112 від 16.02.2015р. про сплату боргу. Проте, за твердженнями позивача, відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

Також, позивачем надано суду договір № 61 про розподіляння електричної енергії мережами загального користування від 25.03.2015р., укладений між позивачем та ДП «ІВЦ «АЛКОН», на підтвердження здійснення на об'єктах позивача розподіляння електроенергії мережами загального користування. З п.2.4 даного договору вбачається обов'язок ДП «ІВЦ «АЛКОН» вести облік між споживачами електроенергії та щомісячно надавати позивачу розрахунки кількості та вартості спожитої енергії його об'єктами.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 39 874,49 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог та надав суду платіжні доручення на підтвердження оплати спожитої електроенергії за період, заявлений позивачем, а саме: за лютий-квітень 2012 року, грудень 2014 року та квітень 2015 року, в сумі 71 134,97 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що у зв'язку із закінченням 31.12.2014р. строку дії договору № 10 від 01.11.2011р., укладеного з Науково-технологічним алмазним концерном (АЛКОН) НАН України, відповідно до умов якого відповідач тимчасово на платній основі користувався приміщенням, розташованим за адресою: 04074, м. Київ, вул. Автозаволська, 2, відповідачем було повернуто орендоване приміщення, що підтверджується Актом від 31.12.2014р. повернення-приймання нерухомого майна.

У зв'язку з чим, починаючи з 01.01.2015р. у позивача відсутні підстави для виставлення відповідачу рахунків на оплату за спожиту електроенергію за договором № 151 від 01.01.2004р.

До того ж, відповідачем надано суду акти звірки взаєморозрахунків, відповідно до яких:

- станом на 31.12.2014р. сторонами визначено наявність переплати відповідача перед позивачем за договором № 151 від 01.01.2004р. у сумі 3365,78 грн.;

- станом на 30.09.2015р. сторонами визначено наявність переплати відповідача перед позивачем за договором № 151 від 01.01.2004р. у сумі 4 501,15 грн., а загалом за період з 2012 року по 2015 рік на суму 7866,93 грн.

Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідачем за спожиту електроенергію за лютий-квітень 2012 року, грудень 2014 року та квітень 2015 року сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 71 134,97 грн., у той час, як позивачем зазначено, що відповідачем спожито електроенергію за вказані місяці в сумі 39 874,49 грн. При цьому, позивачем додано до матеріалів справи виписки банку з рахунку позивача, з яких вбачається здійснення оплати відповідачем за спірні місяці у сумі 61 134,97 грн., що також перевищує вартість електроенергії, яка становить позовну вимогу.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту за договором № 151 від 01.01.2004р. електроенергію за лютий-квітень 2012 року, грудень 2014 року та квітень 2015 року.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що оплату за використану електроенергію відповідач здійснює щомісячно на підставі розрахунків, узгоджених сторонами з урахуванням таких чинників:

- пп. 2.4.1., об'єм електроспоживання за календарний місяць - за даними лічильників з урахуванням втрат електроенергії на роботу трансформаторів і в мережі живлення;

- пп. 2.4.2., витрати електроенергії на роботу електроносіїв водяного опалення в сезон опалення (розрахунок - за розрахунковими площами приміщень відповідача);

- пп. 2.4.3., витрати електроенергії на освітлення території (розрахунок - у відповідності з кількістю працівників відповідача).

Позивач зобов'язаний щомісячно надавати відповідачу розрахунки оплати за поставку електроенергії і при цьому враховувати: тариф енергопостачальної організації, втрати електроенергії на трансформаторах електроживлення і кабельних мережах, а також враховувати питомі електроенергії на освітлення території, охорону і охоронну сигналізацію, тощо.

З претензією за вих. № ЮР-112 від 16.02.2015р. позивачем були додані рахунки-накази загалом на суму 94 362,80 грн., які складені без дотримання п. 2.4 договору, та не містять обов'язкових чинників та показників, також своїм змістом не підтверджують погодження розрахунків з відповідачем, що є обов'язковим. Окрім того, матеріали справи не містять й інших належних та допустимих доказів узгодження розрахунків за використану електроенергію з відповідачем.

До цього ж, зважаючи на те, що з 01.01.2015р. відповідач звільнив орендоване приміщення, як встановлено судом вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість виставлення позивачем відповідачу рахунку-наказу № 69-15 від 31.05.2015р. на суму 8404,65 грн.

Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем реєстри орендарів на підтвердження вручення відповідачу рахунків-фактур, оскільки вони не містять прізвища та посади особи, що приймає документи, та не дає можливості встановити факт отримання рахунків-фактур уповноваженим представником саме відповідача.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, у суду відсутні правові підстави для визнання факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 151 від 01.01.2004р. та, відповідно, стягнення на користь позивача 39 874,49 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, виходячи з вищевикладених обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги належним чином не підтверджуються, а відтак задоволенню не підлягають.

Вимога про стягнення 1830,48 грн. пені також задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про стягнення основного боргу.

Суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, як таку, що не впливає на встановлені вище висновки суду.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 30.10.2015р.

Суддя А.І. Привалов