донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.10.2015 р. справа №916/2703/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_4- за довіреністю;
від відповідача:ОСОБА_5 - за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від12.08.2015р. (підписано 12.08.15р.)
по справі№ 916/2703/15 (суддя В.І. Матюхін)
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг", м. Донецьк
простягнення 6 534, 25 дол. США, що еквівалентно 138 500 грн. 61 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" (далі ДП "Адміністрація морських портів України", позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест - Шеппінг" (далі ТОВ "Метінвест-Шеппінг", відповідач) про стягнення боргу у сумі 6 534,25 доларів США (еквівалентно 138 500 грн. 61 коп.)

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі № 916/2703/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з посиланням на норми п.197.9 ст. 197 Податкового кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що документи по всім спірним перевезенням свідчать про те, що товари транспортувались з іноземних портів до місця перевантаження у нейтральних водах. Перевантаження іноземних вантажів у нейтральних водах повязано з неможливістю порту прийняти судно безпосередньо в порту з технічних причин.

ДП "Адміністрація морських портів України" звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судно «AFINA» фактично не здійснювало в розумінні ст..132 Кодексу торговельного мореплавства України (КТМ України) міжнародне перевезення, а саме перевезення між портом України та іноземним портом.

Також, апелянт вказує на те, що за наявними документами, які надавалися капітаном судна та відповідачем неможливо визначити з якого саме судна робилося перевантаження на судно «AFINA», а також, що наявність в генеральній декларації та вантажній відомості штампу митниці про проведення митного контролю судна з вантажем при прибутті на територію України не може свідчити тих обставин, що зазначене судно вийшло з іноземного порту, а лише свідчить про те, що були проведені перевантажувальні роботи вантажу з одного судна на інше в нейтральних водах Чорного моря поза межами будь якого порту.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив за доводами викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач стверджує, що судно з відповідним товаром (а саме, судно «НЕВЕІ TANGSHAN» із вантажем - вугілля австралійське коксівне марки «Тахмур») йшло з іноземного порту (Port Kembla Australia), а потім перевантажило відповідний товар на інше судно («AFINA») у нейтральних водах, що вбачається з коносаменту від 12.09.2014 p., що був складений у іноземному порті навантаження, тобто за межами митної території України з оформленням відповідних коносаментів, а тому, дане судно - закордонного плавання, що здійснює міжнародне перевезення.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до ч.2 ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами викладеними у відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційної господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

10.12.2013р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (за договором - Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (за договором - ОСОБА_5) був укладений договір про надання послуг №51-П-МИФ-13 (далі - договір), згідно якого адміністрація надає послуги згідно письмових заявок агента по обслуговуванню суден, а агент приймає ці послуги та оплачує їх вартість згідно доручень від імені та за рахунок судновласника, на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 3.1. договору агент зобовязується одержувати попередні рахунки на передплату за портові збори на другу добу після надання заявки на заходження судна в порт. Оплату попередніх рахунків агент виконує за добу до відходу судна з порту.

Відповідно п.3.2. договору агент здійснює остаточні розрахунки за послуги до 10-го числа місяця, наступного за звітним на підставі підтверджуючих документів та приймально-здавальних актів. Оплату рахунків адміністрації агент здійснює в безготівковій формі відповідно до норм законодавства України про здійснення безготівкових розрахунків по суднам, що плавають під іноземним прапором у ВКВ, а під прапором України в національній валюті України. Перерахунок сум портових зборів та інших послуг у доларах США в гривні або навпаки здійснюється по курсу НБУ на дату відходу судна з порту, а у випадку зміни агента/фрахтувальника в порту на дату закінчення вантажних робіт.

Пунктом 3.5. договору сторони підтверджують, що вони є платниками податку на прибуток згідно з п. 151.1 ст. 151 Податкового кодексу України з урахуванням вимог пункту 10 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідні положення цього кодексу.

Згідно п. 8.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 02.12.14р.) строк дії договору з моменту підписання і до 31.12.2015р.

09.11.2014р. до морського порту ОСОБА_6 зайшло іноземне судно «AFINA» з вантажем на борту. Відповідачем, як агентом судновласника для приходу та виходу судна «AFINA» капітану порту були надані необхідні документи, у тому числі загальна декларація та вантажний маніфест, в яких зазначено: попередній порт заходу Чорне море.

Судно «AFINA» закінчило перевезення вантажу (вугілля австралійське коксівне марки Тахмур), яке здійснювалось іншим іноземним судном «HEBEI TANGSHAN». Останнє судно йшло з австралійського порту (Port Kembla Australia), а потім у звязку з неможливістю заходу в порт ОСОБА_6 з причини низької осадки судна перевантажило вантаж в нейтральних водах Чорного моря на судно «AFINA», про що свідчить Statement of facts, у якому погодинно фіксувалась кожна операція на судні.

05.11.2014р. ДП "Адміністрація морських портів України" у звязку з надходженням до акваторії морського порту ОСОБА_6 судна «AFINA» отримало від ТОВ "Метінвест-Шеппінг" інформацію для виставлення рахунку по судну «AFINA» для стягнення портових зборів, а саме, адміністративного збору, канального збору, корабельного збору, санітарного збору та послуги служби капітана морського порту.

З морського порту ОСОБА_6 зазначене судно вийшло без вантажу, що підтверджується загальною декларацією.

На підставі наданої відповідачем інформації, адміністрацією було виставлено попередній рахунок № 94102563 від 06.11.2014р. на суму 33 514,89 доларів США по оплаті портових зборів.

Зазначену суму в розмірі 33 514,89 дол. США відповідачем було сплачено 10.11.2014р., що підтверджується банківською випискою від 10.11.2014р.

Позивачем було виставлено остаточний рахунок №15842563 від 13.11.14р. на суму 34 066,09 дол. США по сплаті портових зборів та послуг служби капітана морського порту, який було сплачено відповідачем лише у сумі 551,20 дол. США, що підтверджується банківською випискою від 24.11.2014р.

Листом від 23.03.2015р. №1534 позивач повідомило керівників своїх філій про те, що відповідно до отриманого індивідуального податкового розяснення Міністерства доходів і зборів № 178866/6/99-99-19-04-02-15 від 19.12.2013р., основною умовою застосування п. 197.9 ст. 197 Податкового кодексу України є наявність документів, які підтверджують здійснення судном міжнародних перевезень.

Позивачем було додатково виставлено відповідачеві рахунок №15842563 від 02.04.2015р. на суму 40 600,34 дол. США.

Позивач зазначає, що загальна заборгованість по портовим зборам згідно рахунку від 02.04.2015р. № 18412183 на думку позивача складає 6 534,25дол. США (40 600,34 дол. США 551,20 дол. США 33 514,89 дол. США).

10.04.2015р. на адресу відповідача був направлений рахунок №15842563 від 02.04.2015р., який останнім залишається не сплачений.

Частиною 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 ПК України перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Стягнення портових зборів як за міжнародне перевезення виключає можливість стягувати податок на додану вартість.

Відповідно до п. 197.9 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

У п. 197.9 ст. 197 Податкового кодексу України застосовується терміни "міжнародне перевезення" і "вантаж" зміст яких Податковим кодексом України не визначається.

Згідно п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Конвенції про полегшення міжнародного морського судноплавства (ОСОБА_4, 9 квітня 1965 p.), яка ратифікована Україною у 1993 році, вантаж - це будь-які товари і будь-якого роду предмети, що перевозяться на судні, за винятком пошти, судових припасів, судових запасних частин і спорядження, особистих речей команди і багажу, що слідує з пасажирами:

ОСОБА_6 є українським морським портом, а тому, до виниклих правовідносин між позивачем та відповідачем слід застосовувати Закон України "Про морські порти України".

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про морські порти України" морський порт - визначені межами територія та акваторія, обладнані для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших пов'язаних з цим видів господарської діяльності.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У даному випадку, спір між сторонами пов'язаний із перевезенням вантажу із використанням судна, яке агентував відповідач, а тому до спірних правовідносин слід застосувати главу 2 КТМ України (Договір морського перевезення вантажу).

Згідно ст. 133 КТМ України за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов'язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Тобто, перевезенням є зобов'язання здійснити переміщення дорученого вантажу з одного порту в інший порт. Проміжні переміщення вантажу та/або заміна транспортного засобу (зокрема, переміщення вантажу з судна на судно), не мають істотного значення для правової кваліфікації руху такого вантажу як перевезення вантажу за договором морського перевезення.

Відповідно ст. 132 КТМ України перевезення між портами України й іноземними портами можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором.

Тобто, стаття 132 КТМ України встановлюється не визначення терміну «міжнародне перевезення», а принципи здійснення міжнародних перевезень перевезення на умовах взаємності як судами під Державним прапором України, так і судами під іноземним прапором. Дана стаття не містить визначення, що до міжнародного перевезення може відноситись тільки перевезення одним судном від порту до порту.

Однак, позивач вважає, що міжнародним перевезенням є тільки рух конкретного судна з вантажем між іноземним портом і українським портом, тим самим визначає поняття «міжнародного перевезення», що суперечить нормам Податкового кодексу України.

Стягнення портових зборів за міжнародне перевезення виключає можливість нараховувати та стягувати податок на додану вартість, оскільки він застосовується до інших видів надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що перевантаження імпортного вантажу у нейтральних водах є частиною договору міжнародного перевезення вантажу з іноземного порту до українського порту, а судна із цим вантажем мають статус суден, які здійснюють міжнародне перевезення, тобто учасники цього перевезення перебувають у правовідносинах договору міжнародного перевезення вантажу, внаслідок чого судновласники через своїх агентів не сплачують ПДВ при споживанні послуг, які сплачуються у складі портових зборів відповідно до п. 197.9 ст. 197 ПК України.

Судно, завантажене в нейтральних водах Чорного моря, тобто, за межами митної території України із оформленням відповідних коносаментів, є судном закордонного плавання, що здійснює міжнародне перевезення.

Встановлено, що під час нарахування портових зборів позивачем було використано ставки портових зборів, як для суден міжнародного перевезення, що підтверджується відповідними рахунками.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, а тому, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається в силі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі №916/2703/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.08.2015р. у справі №916/2703/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачу;

3. У справу;

4. ДАГС;

5. ГСДО