РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/23896/15
За позовом Приватного підприємства «Кондитерська фабрика «Лагода»

до Товариства з обмеженою відповідальністю « 2ПАК»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Сапронов О.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Роменець М.О. - представник за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПП «Кондитерська фабрика «Лагода» звернулося до суду з позовом до ТОВ « 2ПАК» про зобов'язання останнього допоставити продукцію за договором поставки № 5 від 05.02.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, у порушення умов зазначеного договору, не у повному обсязі поставив відповідачеві товар за договором, внаслідок чого позивач просить зобов'язати відповідача допоставити залишок продукції на суму 2923,20 грн.

22.09.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, яке судом відхилене з огляду на те, що згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України № 01-8/2651 від 27.11.2006 «Про деякі питання призначення судових експертиз», судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Як вбачається зі змісту зазначеного клопотання, коло запропонованих позивачем питань не входить до предмету доказування по справі, в зв'язку із наявністю у матеріалах справи доказів, які підтверджують кількість та технічні характеристики отриманого позивачем товару. Враховуючи наведене, підстав для призначення товарознавчої експертизи по справі у суду не має.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що факт поставки продукції за договором у належній кількості підтверджений наявними у матеріалах справи видатковими накладними та актом звірки взаєморозрахунків, підписаними повноважними представниками сторін. Крім того, зазначив, що претензій щодо кількості поставленої продукції у порядку, передбаченому умовами договору, від позивача не надходило. Сторони погодили, що поставка окремих партій товару буде відбуватись на підставі заявок позивача, в яких буде зазначено кількість та вид продукції. Продукція постачалась позивачу у рулонах, кількість яких обумовлювалась сторонами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.02.2013 між Приватним акціонерним товариством «Кондитерська фабрика «Лагода» (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю « 2ПАК» (далі - відповідач, постачальник) укладено Договір поставки № 5, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача стреч-плівку та стрічку липку-пакувальну (далі - товар), а позивач зобов'язався прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кількість та асортимент товару зазначається письмових заявках.

Поставка кожної окремої партії товару проводиться протягом 3-х днів з моменту отримання постачальником письмової (факсової) заявки замовника (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору, поставка товару здійснюється за рахунок постачальника на склад замовника, що розташований за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 99.

Пунктами 3.5, 3.6 договору визначено, що приймання товару за кількістю здійснюється на складі замовника відповідно до видаткових накладних, які підписуються представниками сторін. Приймання товару за якістю здійснюється на складі замовника відповідно до документів, які посвідчують якість товару.

Відповідно до п. 2.2 договору, якість товару повинна відповідати діючим ДСТУ і підтверджуватися сертифікатом відповідності виданим регіональним Центром Стандартизації метрології і сертифікації. Зазначений сертифікат постачальник зобов'язується надавати з кожною партією.

Відповідно до п. 2.3 договору, претензії покупця щодо якості товару приймаються постачальником протягом терміну придатності товару, але в будь-якому випадку в термін не менше, ніж 60 календарних днів з моменту постачання товару.

Сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту його підписання (05.02.2013) і діє до 31.12.2013 (п. 8.1 договору).

Додатковою угодою від 30.12.2013 до договору сторони подовжили строк дії договору, встановивши його дію по 31.12.2015.

Відповідач, на виконання умов договору, поставив позивачеві товар на загальну суму 358545,31 грн., включно з ПДВ, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними № 56 від 17.06.2013, № 30 від 01.04.2015, № 35 від 15.04.2015, № 49 від 18.05.2015, № 56 від 03.06.2015, № 60 від 15.06.2015, підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін.

У подальшому, за твердженням позивача, ним було виявлено факт поставки відповідачем продукції у меншому обсязі, ніж зазначено у видаткових накладних, підписаних сторонами під час передачі товару, внаслідок невідповідності технічних характеристик товару характеристикам, зазначеним у видаткових накладних, зокрема, такого показника, як довжина плівки у рулоні.

Зазначені обставини виявлені позивачем шляхом аналізу технічних характеристик, які зазвичай зазначаються іншими виробниками аналогічних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, при здійсненні поставки товару, надано відповідачеві сертифікати якості на поставлений товар, із зазначенням усіх технічних характеристик поставленого товару.

Товар позивачем прийнято без претензій та зауважень.

Доказів існування спору між сторонами щодо кількості/якості поставленого товару, у матеріалах справи немає.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт належного виконання сторонами зобов'язань за договором підтверджений актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 30.06.2015, підписаним повноважними представниками та скріплений печатками сторін.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивачем не наведено доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

Стосовно тверджень позивача щодо розбіжностей між технічними характеристиками товару, поставленого позивачем, та технічними характеристиками аналогічного товару інших виробників, слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи містять видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась поставка стреч-плівки позивачу. Вказані видаткові накладні містять дані щодо кількості поставленої плівки, яка вимірюється в рулонах. Зауважень позивача щодо кількості рулонів отриманої плівки до відповідача не надходило. Разом з тим, сторони не погоджували умовами договору чи додатковими угодами характеристики рулонів зі стреч-плівкою, зокрема довжину плівки в рулонах.

Посилання позивача на «технічні характеристики плівки», судом не приймаються до уваги, оскільки вказані документи не містять посилань на видаткові накладні чи договір в межах якого здійснювалась поставка.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем не надано суду доказів невиконання відповідачем своїх зобов'язань з поставки стреч-плівки, зокрема щодо невідповідності характеристик поставлених рулонів плівки щодо довжини плівки в рулоні.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко