РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015Справа №910/23122/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до відповідача: Відкритого акціонерного товариство Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 4092,47 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позову)

Суддя О.С. Комарова

представники сторін:

від позивача Шкуропат Г.В. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 27 жовтня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

суть спору:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Страхова група "ТАС", 02.09.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 1190/17 від 28.08.2015 року до відповідача, Відкритого акціонерного товариство Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3 818,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/2408470.

Ухвалою суду від 04.09.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/23122/15, призначено розгляд справи на 29.09.2015 року.

Через відділ діловодства суду 17.09.2015 року від моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття, яку було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 21.09.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 29.09.2015 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, подав заяву на виконання вимог ухвали суду та документи, а також заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 29.09.2015 року не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено до 27.10.2015 року.

В п. 3.11. постанови від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Пленум Вищого господарського суду України надав господарським судам України роз'яснення про те, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Так, позивач через відділ діловодства суду 20.10.2015 року, користуючись передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, подав до суду клопотання б/н від 20.10.2015 року «Про уточнення позовних вимог», в якому просив суд стягнути з Відкритого акціонерного товариство Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" суму страхового відшкодування в розмірі 4 092,47 грн. По суті, виходячи зі змісту вказаного клопотання, а також положень раніше поданої позовної заяви б/н від 28.08.2015 року та конкретних обставин справи № 910/23122/15, воно розцінюється судом як збільшення розміру позовних вимог.

Представником відповідача через відділ діловодства суду 26.10.2015 року було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує проти заявленої суми в розмірі 3 818,19 грн., а також просить суд розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судове засідання 27.10.2015 року з'явився, позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а також подав заяву, якою підтвердив наявність заборгованості відповідача в розмірі 4 092,47 грн., та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 27.10.2015 року не з'явився, судом прийнято до розгляду заявлене клопотання відповідача, про розгляд справи без участі останнього.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2013 року між позивачем (надалі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ОБУ/21 № А 0337616 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору є транспортний засіб «ВАЗ 111740 110 30", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 15.08.2013 року в м. Чернігові, по вул. 50 років ВЛКСМ, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "ГАЗ 33021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "ВАЗ 111740 110 30", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням Страхувальника.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 111740 110 30", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС України (копія довідки наявна в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 3 818,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 116239 від 24.10.2013 року та відомості № 1241013 виплат від 24.10.2013 року (копія платіжного доручення та відомості наявна в матеріалах справи). Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № 22937Р/35/2013 від 23.10.2013 року (копія страхового акту наявна в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.09.2013 року у справі № 750/8055/13-п (належним чином засвідчена копія постанови наявна в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ОСОБА_3 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "ГАЗ 33021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2408470 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АС/2408470 наявна в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п.22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем з ОСОБА_3 полісу страхування цивільно-правової відповідальності АС/2408470, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_3 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "ГАЗ 33021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу "ГАЗ 33021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля «ВАЗ 111740 110 30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначено на підставі Звіту № 0314/13 від 20.08.2013 року автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, відповідно до якого сума збитку складає 4940,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля «ВАЗ 111740 110 30", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначено на підставі ремонтної калькуляцію (додаток № 3 до звіту № 0314/13 автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 20.08.2014 року), відповідно до якого вартість матеріального збитку автомобіля «ВАЗ 111740 110 30", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 5012,02 грн.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також те, що полісом № АС/2408470 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 510 грн., суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу "ГАЗ 33021", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі - 3 818,19 грн.

Отже, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем позовних вимог на суму 3 818,19 грн.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, представником позивача було подане клопотання про збільшення позовних вимог на суму 4 092,47 грн., проте відповідач у своєму відзиві визнав страхову шкоду лише на суму 3 818,19 грн. Позивач обґрунтував визначену суму тим, що п. 17 договору добровільного страхування наземного транспорту ОБУ/21 № А 0337616 від 28.05.2013 року передбачені страхові платежі, сплата яких визначається відповідним графіком, однак платіж за страховий випадок було сплачено 24.10.2013 року, хоча відповідно до графіку погашення страхових платежів відповідний платіж у розмірі 784,28 грн. повинен був бути сплаченим до 28.11.2013 року (в розмірі 392,14 грн.) та 28.02.2014 року (в розмірі 392,14 грн.), а тому суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача страхової суми в розмірі 4 092,47 грн., так як на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до спірного договору термін погашення страхових платежів ще не настав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1704,55 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" (ЄДРЮОФОП 00034186, адреса: 02081, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7-Д), з будь-кого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (ЄДРЮОФОП: 30115243, адреса: 03062, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 65), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 3 818,19 грн. (три тисячі вісімсот вісімнадцять гривень 19 копійок) та судовий збір - 1 704,55 грн. (одна тисяча сімсот чотири гривні 55 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/23122/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.10.2015 року.

Суддя О.С. Комарова