ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Справа № 915/1861/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника прокуратури: ОСОБА_2. посв. №035059 від 13.08.2015,

представника позивача-1: не зявився,

представника позивача-2: ОСОБА_3 дов.№196 від 07.05.2015 (у судовому засіданні 23.10.2015),

представника відповідача-1: не зявився,

представника відповідача-2: ОСОБА_4 дов. від 14.07.2015 (у судовому засіданні 23.10.2015),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокурора Березанського району Миколаївської області (вул.Леніна, 41, смт.Березанка, Миколаївська область, 57400) в інтересах держави в особі:

1. ОСОБА_5 районної державної адміністрації

(вул. Леніна, 33, смт. Березанка, Миколаївська область, 57400)

2. Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство»

(вул. Лісна, 6, с. Василівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57555,

поштова адреса: вул. Леніна, 10, м. Очаків, Миколаївська область, 57700)

до відповідачів:

1. ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області

(вул. Одеська, 4, с. Коблево, Березанський район, Миколаївська область, 57453

2. Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Щорса, 2, м. Одеса, 65076),

про: визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Прокурор Березанського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ДП «Очаківське лісомисливське господарство», в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області №18 від 02.04.2012 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду» в частині, що стосується надання в оренду Виробничо-комерційній фірмі «ЮнаСервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі відповідач-2), земельної ділянки; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,34 га вартістю 872434,0 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр.Курортний, 7 в с.Коблево Березанського району Миколаївської області, укладений 27.04.2012 між ОСОБА_6 сільською радою та ВКФ «ЮнаСервіс»; витребувати з володіння ВКФ «ЮнаСервіс» вищевказану земельну ділянку площею 0,34 га та повернути її державі в особі ДП «Очаківське лісомисливське господарство».

В обґрунтування своїх вимог прокуратура зазначає, що ОСОБА_6 сільська рада не мала права розпоряджатись наданими ВКФ «ЮнаСервіс» землями, оскільки вони належать до державної форми власності; погодження постійного землекористувача - ДП «Очаківське лісомисливське господарство» не було отримано і не було здійснено вилучення землі з його користування;, зміна цільового використання земель здійснена незаконно, а обов'язковий висновок державної експертизи землевпорядної документації не повною мірою відповідав вимогам чинного законодавства, у звязку з чим його було повернуто на доопрацювання.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.02.2015 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.07.2015 скасовані рішення від 09.02.2015 господарського суду Миколаївської області та постанову від 14.04.2015 Одеського апеляційного господарського суду у справі №915/1861/14, справу передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Під час нового розгляду справи прокуратурою та позивачами позовні вимоги підтримані в повному обсязі.

Відповідач - ВКФ «ЮнаСервіс» у відзиві (а.с.62-65) та додатковому відзиві (а.с.152-156) проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступне:

- ОСОБА_6 сільська рада Березанського району Миколаївської області правомірно розпорядилась спірною земельною ділянкою, в межах своїх повноважень. Позивач не надав жодного належного доказу, який би вказував, що на дату прийняття ОСОБА_6 сільською радою спірного рішення спірна земельна ділянка розташовувалась за межами населеного пункту. Так, 23.09.2011 на VI сесії шостого скликання Миколаївською обласною радою було прийнято рішення №2 «Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області», яким, зокрема, включено спірну земельну ділянку до межі населеного пункту Коблеве. До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради (п.12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України);

- право державної власності на нерухоме майно (будівлі та споруди) бази відпочинку «Орбіта» припинилось та перейшло у приватну власність ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2005. Таким чином, на момент прийняття ОСОБА_6 сільською радою спірного рішення, на спірній земельній ділянці державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти, не знаходились. Таким чином, безпідставними є посилання позивача на п.«ж» ч.3 ст.84 Земельного кодексу України та ст.6 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної власності;

- з моменту відчуження бази відпочинку Орбіта (договір купівлі-продажу від 03.09.2005) припинилось право користування спірною земельною ділянкою у ДП Очаківське ЛМГ, як наслідок, право користування такою земельною ділянкою на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України перейшло до відповідача.

- приймаючи рішення про надання земельної ділянки ВКФ "Юна-Сервіс" ОСОБА_7 у довгострокову оренду, ОСОБА_6 сільська рада фактично вилучила її у попереднього землекористувача, тобто у ДП Очаківське ЛМГ;

- згідно приписів діючого законодавства, судовому захисту підлягає лише порушене право. Права позивачів: ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ДП Очаківське ЛМГ не можна вважати порушеними. Так, позивач-2 листом №870 від 21.12.2007 фактично погодився з відведенням землі відповідачу-2 в довгострокове користування із земель Держлічфонду в кварталі 35 виділ 21. Відповідно до п.«а» ст.141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від такого права. Таким чином, лист ДП Очаківське ЛМГ №870 від 21.12.2007 слід розцінювати як добровільну відмову від права постійного користування. Діюче на даний час розпорядження ОСОБА_5 райдержадміністрації №1262 від 31.12.2009 про погодження відповідачу-2 проекту земле відведення, свідчить про згоду райдержадміністрації на передачу земельної ділянки у користування ВКФ "Юна-Сервіс". Тобто, наявність зазначеного розпорядження є підтвердженням того, що ОСОБА_5 райдержадміністрація фактично розпорядилась спірною земельною ділянкою, тому твердження про порушення прав держави у звязку з прийняттям відповідачем-1 рішення №18 від 02.04.2012 є безпідставним. Крім того, право власності держави Україна на вказану вище земельну ділянку ніким не порушувалося і станом на сьогоднішній день воно не припинилося, адже земельна ділянка була передана уповноваженим органом ВКФ Юна-Сервіс ОСОБА_7 у користування, а не у власність;

- факт внесення виправлень, врахування зазначених у висновку зауважень та пропозицій посвідчується відповідним записом на висновку експертизи керівника експертного підрозділу. З Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 04.11.2009 №1140-09, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що зауваження зазначені у висновку були враховані та оцінені позитивно, що підтверджується підписами начальника відділу державної експертизи землеоціночної документації ОСОБА_8 та головних спеціалістів державної експертизи з землеоціночної документації ОСОБА_9, ОСОБА_10.

- згідно із приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність будь-яких порушень чинного законодавства з боку ВКФ Юна-Сервіс п процесі відведення в оренду спірної земельної ділянки, враховуючи прецендентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 24.06.2003 у справі „Стретч проти Сполученого Королівства, позбавлення відповідача-2 земельної ділянки на підставі порушень, які на думку прокурора, мали місце виключно з боку органів державної влади, є неприпустимим. При цьому, у постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2015 у даній справі, не відображено та не спростовано послання Одеського апеляційного господарського суду на зазначену вище прецендентну практику Європейського суду з прав людини.

Представники позивача - ОСОБА_5 районної державної адміністрації та відповідача - ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області у судові засідання не зявлялись, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається без участі позивача-1 та відповідача-1, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.11.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

03.09.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ВКФ "Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 було укладено Договір купівлі-продажу (приватизації) №1-Ж бази відпочинку Орбіта (державне майно) проданої на аукціоні, який посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_11 03.09.2005 за реєстровим № 268 (т.1 а.с.16-18).

Згідно предмету Договору відповідач придбав у власність базу відпочинку Орбіта (державне майно), яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березанський район, село Коблеве, проспект Курортний, 7.

Пунктом 5.9 Договору в редакції Додаткових угод передбачено, що покупець ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 повинен оформити документи на право землекористування земельною ділянкою під обєктом у встановленому законодавством порядку до 01.09.2007.

Право власності на придбане майно зареєстроване за відповідачем ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8301546, виданого ОСОБА_5 філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 09.09.2005 року, реєстраційний номер об'єкту 11900901, про що зроблено запис № 216 в книзі 25 (т.1 а.с.20).

Розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації №730 від 28.07.2007 відповідачу ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,40 га для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку із земель державної власності (запас) за межами населеного пункту в межах території ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.14).

Розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації №994 від 07.10.2008 було внесено зміни до розпорядження адміністрації №730 від 28.07.2007 у звязку з допущенням помилки та викладено його в наступній редакції: Надати дозвіл ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,40 га для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку в оренду терміном на 49 років із земель Державного підприємства Очаківське лісомисливське господарство за межами населеного пункту в межах території ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.15).

Розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації №1262 від 31.12.2009 за відповідачу ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Вказаним рішенням відповідачу було запропоновано подати проект землеустрою до Миколаївської обласної державної адміністрації на затвердження (т.1 а.с.35).

Рішенням ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області №18 від 02.04.2012 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 в оренду та надано цьому товариству в оренду на 49 року земельну ділянку площею 0,34 га забудованих земель для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку за рахунок земель Державного підприємства Очаківське лісомисливське господарство в с.Коблеве, пр.Курортний, 7 в межах території ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1 а.с.36).

На виконання вищезазначеного рішення 27.04.2012 між ОСОБА_6 сільською та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 був укладений Договір оренди земельної ділянки площею 0,34 га, забудованих земель для рекреаційного призначення під розміщння будинків відпочинку строком на 49 років. Кадастровий номер :09:000:0625 (т.1 а.с.37-41).

Відповідно до п.1 Договору орендодавець ОСОБА_6 сільська рада відповідно до рішення №18 від 02.04.2012 надала, а орендар ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку із земель, які не надані у власність та користування в межах села Коблеве, за рахунок земель ДП Очаківське лісомисливське господарство - для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку, яка знаходиться за межами населеного пункту в межах території ОСОБА_6 сільської ради за адресою: село Коблеве, проспект Курортний 7 Березанського району Миколаївської області.

Договір оренди земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за №452. Також договір пройшов державну реєстрацію у відділі Держкомзему у Березанському районі Миколаївської області 05.06.2012, про що є відповідний запис на самому договорі.

Складання та підписання ОСОБА_6 сільською радою та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 приймання-передачі від 27.04.2012 свідчить про передання земельної ділянки в оренду (т.1 а.с.40).

Прокурор Березанського району Миколаївської області вважаючи, що рішення ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області №18 від 02.04.2012 є незаконним та винесено відповідачем-1 з перевищенням своїх повноважень, звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_5 районної державної адміністрації та ДП «Очаківське лісомисливське господарство» про визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області №18 від 02.04.2012 в частині, що стосується надання в оренду ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ОСОБА_7 земельної ділянки; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,34 га та витребування вказаної земельної ділянки з володіння ВКФ «ЮнаСервіс» і повернення її державі в особі ДП «Очаківське лісомисливське господарство».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури та сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

1. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до п. "а" ч.1 ст.17 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин Закону України від 22.03.2012) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012 року) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЗК України (в редакції від 22.03.2012) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.124 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідно до п.3 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст.122 ЗК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Таким чином, розпорядження земельною ділянкою державної форми власності здійснюється власником земельної ділянки державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування. При цьому, не враховується місцезнаходження земельної ділянки в межах міста чи за його межами.

Зазначена позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 26.03.2012 у справі № 3-18гс12.

2. Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату прийняття спірного рішення, земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 перебувала в постійному користуванні Державного підприємства Очаківське лісомисливське господарство.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Право постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства Очаківське лісомисливське господарство підтверджується поданими суду ОСОБА_11 на право користування землею від 1963 та 1965 років, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, які існують в ДП Очаківське ЛМГ і виготовлялись кожні 10 років (1983 року, 1993 року, 2003 року) Українським державним проектним лісовпорядним виробничим обєднанням, Київською лісовпорядною експедицією, а також матеріалами безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду (2007 року, 2008 року) (т.1 а.с.172-191, т.2 а.с.157-159), оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні 23.10.2015.

Згідно Вихідної земельно-кадастрової інформації, яка міститься в проекті землеустрою, станом на 12.01.2009 запропонована до відведення в оренду земельна ділянка площею 0,40 га відносилася до державної форми власності з цільовим призначенням - землі лісогосподарського призначення, для ведення лісового господарства (код за УКЦВЗ 5, 5.1), а після передачі в оренду залишається у складі земель державної форми власності, але за цільовим призначенням буде відноситися до земель рекреаційного призначення (код за УКЦВЗ 4.3) (т.1 а.с.23).

Рішенням Миколаївської обласної ради №2 від 23.09.2011 Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області до меж населеного пункту Коблеве було включено земельну ділянку загальною площею 1235,5108 га із земель державної власності, не наданих у власність або користування, та земель, наданих у власність, оренду або постійне користування, у тому числі лісові землі площею 54, 3414 га (т.1 а.с.66-68).

Як встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2014 по справі №915/2159/14 земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 площею 0,34 га, яка перебуває в оренді ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 з 01.01.2012 включена в межі населеного пункту с.Коблеве Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Межі населеного пункту с.Коблево визначені та встановлені рішенням Миколаївської обласної ради №2 від 23.09.2011 Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області та рішенням ОСОБА_6 сільської ради №6 від 16.12.2011 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів по встановленню та зміні межі населеного пункту Коблеве (лист Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 28.03.2014 року за №9-14-0.2-1472/2-14).

Як вбачається з листів Головного управління Держземагенства у Миколаївській області №0-28-0.4-67/2-15 від 22.01.2015 та №0-28-0.4-121/2-15 від 27.01.2015 земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 станом на 07.10.2007 (дати прийняття рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), станом на 31.10.2009 (дата погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) рахувалась в постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ та відносилась до земель державної власності, а починаючи з 02.04.2012 року (дата прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_6 сільської ради) та по сьогоднішній день знаходиться в користуванні (оренді) ВКФ Юна-Сервіс ОСОБА_7 та відноситься до земель державної власності (т.1 а.с.156, 161).

Таким чином, спірна земельна ділянка площею 0,34 га із кадастровим номером :09:000:0625 на дату прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області від 02.04.2012 перебувала у межах населеного пункту - села Коблево.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України (в редакції станом на 08.07.2011) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Закон України Про розмежування земель державної та комунальної форми власності №1457-ІV від 05.02.2004 (втратив чинність 01.01.2013 року) визначав правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.6 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної форми власності при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Відповідно до ст.7 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної форми власності при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Відповідно до п.п.«а» п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (01.01.2013 Закон набрав чинності) у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Суду не надано доказів передачі спірної земельної ділянки із земель державної власності в комунальну власність в порядку ст.117 Земельного кодексу України, а саме прийняття рішення органом виконавчої влади, який здійснює розпорядження землями державної власності, про передачу земельної ділянки з державної в комунальну власність, проведення державної реєстрації права власності територіальної громади на земельну ділянку тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевказаними рішеннями Миколаївської обласної ради та ОСОБА_6 сільської ради щодо розширення меж села Коблево форма власності на землю з державної на комунальну не змінювалася, що також підтверджується вищевказаними Інформаціями Головного управління Держземагенства у Миколаївській області.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_6 сільською радою від 02.04.2012 (про затвердження проекту землеустрою та надання в оренду земельної ділянки) спірна земельна ділянка відносилася за цільовим призначенням до земель лісогосподарського призначення, за формою власності - до державної форми власності, перебувала у користуванні ДП Очаківське лісомисливське господарство і за місцезнаходженням перебувала в межах села Коблево Березанського району Миколаївської області.

Скасовуючи рішення господарського суду Миколаївської області від 09.02.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 даній справі, Вищий господарський суд України у постанові від 08.07.2015 зазначив, що при первісному розгляду справи судами не було встановлено, чи вибула спірна земельна ділянка із державної власності у встановленому земельним законодавством порядку, тобто, чи припинилось право позивача-2 на користування спірною земельною ділянкою у звязку з прийняттям ОСОБА_6 сільською радою рішення №18 від 02.04.2012.

Вищим господарським судом зазначено, що під час нового розгляду справи, суду необхідно врахувати наведене, повно та всебічно зясувати дійсні обставини справи, дати належну правову оцінку заявленим вимогам, і у залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На вимогу ухвали суду від 13.08.2015, Прокуратурою Березанського району Миколаївської області надані суду листи ДП Очаківське ЛМГ № 395 від 21.08.2015 та Відділу Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області №10-14.08-0.5-1977/2-15 від 17.08.2015 (т.1 а.с.114, 155), згідно яких в період з 07.10.2008 по 14.11.2014 не надходило документів про позбавлення ДП Очаківське ЛМГ права постійного користування земельною ділянкою площею 0,34 га для передання її в оренду ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7.

Аналогічна інформація надана Управлінням лісового та мисливського господарства у Миколаївській області у листі №1601 від 17.09.2013 (т.1 а.с.43).

Відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 141 Земельного кодексу України (в редакції від 22.03.2012) визначені наступні підстави припинення права користування земельною ділянкою:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.142 Земельного кодексу України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

В матеріалах справи відсутні докази подання ДП Очаківське ЛМГ відповідної заяви про відмову від права постійного користування земельною ділянкою до ОСОБА_5 районної державної адміністрації.

Доказів примусового припинення прав ДП Очаківське ЛМГ на спірну земельну ділянку у судовому порядку, суду сторонами також не надано.

Порядок вилучення земельних ділянок, визначений ст.149 Земельного кодексу України передбачає, зокрема, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку передбаченому цим Кодексом. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті; будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті, крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті.

Докази прийняття ОСОБА_5 районною державною адміністрацією або Коблевською сільською радою рішення про вилучення з постійного користування ДП Очаківське ЛМГ земельною ділянкою площею 0,34 га для передання її в оренду ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7, на підставі заяви ДП Очаківське ЛМГ або з інших підстав, передбачених земельним законодавством України, відсутні.

Посилання відповідача-2 на лист ДП Очаківське ЛМГ №870 від 21.12.2007 (т.1 а.с.103) та висновок Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства №2128 від 29.12.2007 про погодження відведення земельної ділянки державного лісового фонду (т.1 а.с.33), як документи, що підтверджують добровільну відмову від права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ, судом відхиляється, оскільки Земельним кодексом України визначена процедура припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача (при поданні відповідної заяви) або з інших підстав - шляхом прийняття відповідного рішення органом державної влади або місцевого самоврядування.

Матеріали справи не містять доказів прийняття уповноваженим на те органом рішення про припинення права постійного користування ДП Очаківське ЛМГ спірною земельною ділянкою. На вимогу суду при новому розгляду справи, таких доказів сторонами також не надано.

Посилань відповідача-2 на те, що з моменту відчуження бази відпочинку Орбіта по договору купівлі-продажу від 03.09.2005, припинилось право користування спірною земельною ділянкою у ДП Очаківське ЛМГ судом також не приймаються до уваги, оскільки положення ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України не передбачали автоматичного припинення права користування земельною ділянкою у попереднього користувача у звязку з придбанням розташованого на ній обєкту нерухомості. Так, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції від 11.01.2005) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тобто, укладання відповідачем-2 договору оренди земельної ділянки, в порядку визначеному земельним законодавством, що діяло у той період, було обовязковим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення №18 від 02.04.2012 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної форми власності, яка перебувала в постійному користуванні ДП "Очаківське лісомисливське господарство", ОСОБА_6 сільська рада розпорядився земельною ділянкою державної форми власності без вилучення її у постійного землекористувача.

За вказаних обставин, оскаржуване рішення ОСОБА_6 сільської ради №18 від 02.04.2012 прийнято з порушенням вимог чинного на момент його прийняття законодавства, з перевищенням повноважень, передбачених ст.ст.122, 149 Земельного кодексу України, а відтак є незаконним.

Отже, вимога про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 сільської ради №18 від 02.04.2012 є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

За наведених вище обставин, не мають правового значення для вирішення даного спору обставини, повязані з отриманням відповідачем-2 позитивного висновку державної експертизи, оскільки такі висновки мають правове значення для вирішення спору у разі, коли передача земельної ділянки в оренду здійснюється правомочною особою, а у разі відсутності таких правомочностей наявність такого висновку не може підтверджувати правомірність набуття права оренди.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абз.2 п.2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» з наступними змінами та доповненнями судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Оскільки рішення ОСОБА_6 сільської ради №18 віл 02.04.2012 прийнято із суттєвим порушенням вимог закону, то, в силу приписів ст.ст.203, 215 ЦК України договір оренди, укладений на підставі вищевказаного рішення, підлягає визнанню недійсним.

Що стосується посилань відповідача-2 на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення останнього від 24.06.2003 у справі Стретч проти Сполученого королівства, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року) заявник в 1969 році уклав договір оренди земельної ділянки строком на 22 роки. Відповідно до умов цього договору він за власні кошти побудував на цій земельній ділянці кілька будівель для легкої промисловості, які здав в суборенду. Договір оренди також надавав йому право в подальшому продовжити оренду ще на 21 рік. У 1990 році заявник повідомив місцеву владу про намір продовжити договір оренди, в процесі переговорів він погодився на збільшення орендної плати. Однак, орган місцевої влади повідомив заявника, що продовження договору оренди відбутися не може.

Застосовуючи положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції до обставин цієї справи Європейський суд з праві людини вказав на таке. Заявник погодився з умовами договору оренди з огляду на те, що надалі він зможе продовжити термін його дії, і жодна із сторін не знала, що існувала якась юридична перешкода цій умові. У ситуації, яка склалася, заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності.

Однак обставини даної справи є істотно відмінними. Так, відповідач-2 набув право оренди на земельну ділянку незаконно, оскільки земельна ділянка була передана у користування органом, що не мав права розпоряджатися нею без її вилучення у постійного землекористувача.

Отже, обставини справи Стретч проти Сполученого Королівства та даної справи істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у справі Стретч проти Сполученого Королівства не може бути безумовним прецедентом при розгляді даної справи.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 по справі № 6-92цс-13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.387 Цивільного кдексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Господарським судом встановлено, що у спірних правовідносинах від імені держави повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою здійснює позивач ОСОБА_5 районна державна адміністрація, а постійним користувачем спірної земельної ділянки є позивач ДП Очаківське лісомисливське господарство.

Як вже зазначено вище, відповідач ОСОБА_6 сільська рада не мала права розпоряджатись та надавати в користування спірну земельну ділянку на користь ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7

Таким чином, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 незаконно, без відповідної правової підстави.

За таких обставин, вимога про повернення державі в особі позивача ДП Очаківське лісомисливське господарство спірної земельної ділянки є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 49 ГПК України визначено порядок розподілу судових витрат у господарській справі.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.3 ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п.4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне покласти на відповідача - ОСОБА_6 сільську раду Березанського району судовий збір у сумі 1218,0 грн. - за розгляд вимоги немайнового характеру про визнання недійсним та скасування розпорядження, 1218,0 грн. - за розгляд вимоги про визнання недійсним договору, оскільки спір в цій частині виник внаслідок неправомірних дій органу місцевого самоврядування. З відповідача - Виробничо-комерційної фірми Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 17448,68 грн. - за розгляд вимоги майнового характеру про витребування земельної ділянки.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області №18 від 02.04.2012 Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду в частині, що стосується надання в оренду ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 земельної ділянки.

3. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,34 га вартістю 872434,0 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр.Курортному, 7 в с.Коблево Березанського району Миколаївської області, укладений 27.04.2012 між ОСОБА_6 сільською радою Березанського району Миколаївської області () та ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7 ().

4. Витребувати з володіння ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7, вул.Щорса, 2, м.Одеса, 65076 () земельну ділянку площею 0,34 га, вартістю 872434 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр.Курортному, 7 в с.Коблево Березанського району Миколаївської області та повернути її державі в особі ДП Очаківське ЛМГ, вул. Лісна, 6, с.Василівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57555; поштова адреса: вул. Леніна, 10, м. Очаків, Миколаївська область, 57700 ().

5. Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради Березанського району Миколаївської області, вул.Одеська, 4, с.Коблево, Березанський район, Миколаївська область, 57453 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002 в ГУДКСУ в Миколаївській області, УДКСУ у м. Миколаєві, код платежу 22030001, призначення платежу судовий збір, код 03499980) 2436,0 грн. судового збору.

6. Стягнути з ВКФ Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_7, вул.Щорса, 2, м.Одеса, 65076 (відомості про банківські реквізити відсутні,) в доход Державного бюджету України (р/р 3002 в ГУДКСУ в Миколаївській області, УДКСУ у м.Миколаєві, код платежу 22030001, призначення платежу судовий збір, код 03499980) 17448,68 грн. судового збору.

7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 02 листопада 2015 року.

Суддя М.В.Мавродієва